DETTA HAR HÄNT...
Han är död! Kom nu!
Vad...
Upp går hon...
Så var kommer du ifrån?
Han vill att vi hjälper honom hitta stjärnorna.
Nori?
Plikten kallade mig åter till Midgård.
Det var inte alver som drev mig från mitt hemland, utan orker.
Är det ditt folks kungasigill?
Vi har ingen kung.
Alla avlägsna utposter upplöses.
Tar du en sista titt?
Den har förändrats mycket.
Men inte de människor som bor här.
De som stod med Morgoth har fortfarande mörkt blod i ådrorna.
-Nån grävde den här passagen. -Nånting. Inte människor.
SAGAN OM RINGEN: MAKTENS RINGAR
Fortsätt jobba.
Du där! Bind fast honom.
Kasta ut honom med de övriga.
Det kan du göra. Jag hade soltjänstgöring igår.
Du stannar i solen tills du är svart som kol om det är vad Adar vill.
För Adar, i såna fall. Men inte för dig!
För Adar.
Rasten är över, latmaskar.
Gräv nu.
Hon lever.
Våra värdar. Undsättare eller tillfångatagare?
Det är inte giftigt. Om du är orolig för det.
Inte för människor.
En av Eldar. Ombord på mitt skepp?
Ur led är tiden.
Vad är det för skepp?
Lugn. Jag ska föra er välbehållna till mina överordnade.
De svarar på dina frågor, inte jag.
Till vilken hamn seglar vi?
Du får se. Vi är nästan där.
Nästan var?
Hemma.
Vad är det för ställe?
Det kan bara vara ett ställe.
Stjärnans land.
Det västligaste av alla jordiska riken.
Ökungadömet Númenor.
Hamnfart!
-Är det en alv? -Såg ingenting...
Sen när bygger människor som jag såna här kungadömen?
Dessa människor är inte som du.
Under Det stora kriget stod dina förfäder med Morgoth.
Dessa män stod med alverna.
Som belöning gav Valar dem denna ö,
som förändrats mycket sen dess.
Skönjer jag en ton av avund?
Inte avund.
Sorg.
Alverna brukade fritt komma och gå härifrån.
Våra folk var som en familj.
Vi utbytte gåvor, kunskap.
Vad hände?
Númenor började avvisa skeppen.
Med tiden bröt de all kontakt.
Varför det?
Det kanske vi snart får veta.
Fortsätt gå.
Bäst att inte gå vilse här utan ledsagare.
Lägg det med de andra.
För het.
Tålamod...
Vi är män och kvinnor av Númenor.
Jag föreslår att vi lägger det förflutna åt sidan och visar självbehärskning.
Låt oss inte reta upp dem.
Kapten. Drottningregenten är upptagen.
Liksom kansler Pharazôn. Jag föreslår att du...
Knäböj.
Ingen knäböjer i Númenor.
Ursäkta.
Tala, alv.
Säg vem du är.
Galadriel från Noldor.
Dotter av Finarfins gyllene hus.
Befälhavare över högste drotten Gil-Galads norra här.
Halbrand.
Från Söderländerna.
En människa och en alv tillsammans?
Det föll sig så.
Slumpen gjorde oss till följeslagare. Vi möttes på havet.
Er kapten räddade oss från en säker död.
Vi ber bara att Númenor fortsätter att vara barmhärtigt
och ger oss plats på ett skepp till Midgård.
Det var generationer sen ett skepp
tilläts göra en sån resa för en alvs räkning.
Det var tack vare alverna som ni gavs denna ö.
Ni kan nog avvara några plankor och ett roder.
Våra förfäder gavs ingenting.
De betalade för den här ön med sitt folks blod.
Vad alven menar...
Om blod är priset för resan, ska jag betala det.
Jag far på ett eller annat sätt.
Välkommen att försöka.
Jag behöver inte välkomnandet.
Och du är snart inte välkommen längre.
-Vakter! -Mina vänner.
Vår avresa tycks innebära vissa besvär.
Vore kanske bättre om vi stannade...
-Stannade? -Länge nog, goda drottning,
för att ge er och era rådgivare nog med tid att överväga vår begäran.
Några dagar kanske?
Tre dagar. Och alven släpps inte utanför palatset.
En fånge blir jag inte.
Hellre gör jag en god hingst halt
än söker fängsla Norra härens mäktiga befälhavare.
Du blir Númenors gäst.
Kapten...
Min tacksamhet.
"Goda drottning?"
Sydlandet finns ännu kvar om tre dagar.
Men dess folk?
Se dig omkring. Här är ett paradis.
Fullt av möjligheter.
Ska jag hoppa rätt in i faran igen?
Du hoppade i havet för att rädda ett liv.
Jag vill rädda många.
Jag har sökt frid längre än du anar.
Snälla, för vår bådas skull, låt mig behålla den.
Lite frid skulle kanske göra dig gott.
Men åtminstone...
Försök att inte skaffa nya fiender.
Det vore klokt att lösa frågan snabbt.
Hon är bara en alv.
En lavin kan börja med en sten.
Vi vågar inte inbjuda till inre stridigheter igen.
Berätta om kaptenen.
Han heter Elendil.
Ursprungligen från en adelssläkt, nu kustvakt med en son
som lär ska vara på väg att följa honom i tjänsten.
Hala in!
Samtidigt nu!
Hala in!
Ni får hala skot snabbare än så om ni vill få plats i min vakt!
Såja, kadetter!
Samtidigt nu!
Isildur...
Isildur!
Alla kadetter som får en plats i kustvakten
blir mer än bara Númenors beskyddare.
Inte den där!
Imrahil!
Babord! Dra den åt babord!
Valandil! Ontamo!
Hjälp! Dra!
Samordning, kadetter! Återgå till arbetet!
Det finns ingen hårdare herre än havet.
Havet har alltid rätt!
Stackars Imrahil.
Hans far kommer säkert att kasta ut honom.
Tur att Isil inte följde med.
Jag?
Du har varit i det blå hela dagen. Vad är det?
Sugen på att komma iväg. Det är allt.
Nio dagar till.
Klarar vi sjöprovet är vi befäl om fyra år.
Om tio till är vi kaptener.
-Åtta för mig. -Arton kanske.
Isildur! Din syster är här.
Där är du.
Berek, min pojke.
Nån la undan ritblocket. Ovanligt.
Sånt besvär att ta sig hit för att träffa mig.
-Isil, tavernan? -Nä, gå ni.
Hitta oss senare. Var inte som din bror.
Du kan vara ungmö resten av livet.
Eller bara ung.
Vad gör du här? Var är far?
Enligt de rättrogna faller kronbladen från det Vita trädet
inte utan anledning,
utan de är Valars tårar.
En levande påminnelse om att deras blick
och deras dom ständigt vilar över oss.
Tror du på det?
Jag anser det oklokt att tillbringa sitt liv
med att leta efter tecken och förebud.
"Elendil." Ett ovanligt namn.
Från våra västra stränder?
Ursprungligen.
Berätta, vad betyder det?
En som älskar stjärnorna.
Det är väl inte dess enda betydelse?
På det gamla Eldar-språket
kan det också betyda "alvvän".
Och är du det? En alvvän?
Jag är Númenors trogna tjänare.
Detta till trots och trots att alverna inte varit välkomna här
sen min gammelfarfars farfars tid,
valde du att bryta det prejudikatet. Varför?
Havet förde henne i min väg.
Och havet har alltid rätt.
Havet kan inte begå förräderi.
Med respekt, Ers Höghet,
under omständigheterna gjorde jag det jag ansåg klokast.
Om det verkligen är din önskan, Elendil,
måste jag be dig utföra en tjänst.
STORA HAVET
SÖDERLANDEN
Passagerna når hela vägen till Hordern.
Möjligen bortom.
Det måste vara så de undkommit upptäckt.
Och hur de skyddar sig från solljus.
De letar efter nåt.
Nåt slags vapen, kanske?
Jag vet inte.
Men de plundrar by efter by,
sliter nattetid för att hitta det åt ledaren.
En som orkerna omtalar nästan tillbedjande,
med vördnad, om de nu är kapabla till nåt sånt.
Morgoth tycks ha en efterträdare.
"Adar."
Varför hänvisar orker till sin ledare på alviska?
Sauron sades ha många namn förr i tiden.
Detta är kanske ett av dem.
Mer pågår här än vad vi kan se.
Första chansen ni får
att få en glimt bortom löpgraven, ta den.
Hitta närmaste skogsbryn,
och när solen är som starkast så flyr vi.
Om så bara en av oss tar sig hem,
kan vi återvända med en hel här
och sopa fienden från dessa marker som salt från ett bord.
Sy ihop läpparna och gräv, alv!
-De här rötterna är i vägen. -Dra upp dem då.
Riv ner hela det jäkla trädet!
Att fälla ett träd bromsar vår framfart. Vi får gå runt det.
Försök, alv, så ska jag piska dig till köttslamsor.
Trädet sköt upp ur jorden långt innan du krälade upp
ur din eländiga grogrund.
Det har förtjänat sin plats här.
Bra, alv.
Mycket bra.
Du visade styrka.
Ditt kompani har precis förtjänat en vattenranson.
Var inte rädda.
Ni måste vara törstiga.
Där...
Träd.
Húna hravan!
Jag hugger ner det.
Jag hugger ner det!
Ánin apsene...
Låt Pharazôn veta att hon har rymt.
Jag gjorde det senast.
Då var det en hund.
Vore klokare att stjäla halvseglet.
Med den ekan tar du dig knappt ur hamnen.
Jag lovar dig att det är bättre än mitt tidigare färdsätt.
Ändå. Får inte låta dig ta den.
Drottningen har ålagt mig
att se till att du inte orsakar ytterligare tumult.
Hon såg det nog som ett straff.
Då har hon och jag nåt gemensamt trots allt.
Önskan att du aldrig fört mig hit.
Jag tar risken med ekan.
Då har jag inget annat val än att kalla på dina vakter.
Tänk om orden aldrig hinner passera dina läppar?
Men om de gjorde det,
skulle du åter bli fånge i palatset, ännu längre bort från ditt mål.
Vem är denne dödlige som talar till mig som hade han minsta aning om vem jag är?
Jag har en dotter som är begåvad och en son som är impulsiv.
Dina ögon är slående lika deras.
Vart jag är på väg och hur angår inte dig.
Var som helst är bättre än här, där alla som ser mig hatar mig.
Så kalla på dina vakter eller sluta hindra mig.
Du är inte hatad av alla, min dam.
Pratar du alviska?
Där jag växte upp talar många det.
Det lärs ännu ut i vår Lärdomens sal.
Man kan läsa inskriptionerna på våra statyer staden över.
Hur fjärran ligger Lärdomens sal?
En fjärdedels dagsritt.
Vad är det du söker?
Sa du "ritt"?
Ingen annan man på den här ön kan detta hantverk bättre än jag.
Jag kan skyffla kol om det behövs, jag kan flisa trä,
jag kan tillverka ett drivankare gratis,
mer robust än nåt du skådat. Vad sägs?
Jag är här för att börja om.
Ge mig den chansen. Snälla.
Jag ska inte glömma det.
Du har ett dristigt hjärta.
Men du kan inte smida stål i Númenor förrän du har fått ditt skråbevis.
Nog är det han?
Karlen som seglade in med alven?
Det är du, eller hur?
Det verkar så.
-Vad heter du igen? -Det beror på.
Beror på vadå?
Hur väl vi känner varann.
Och hur väl känner du och honalven varann?
Du har tur, lilleman.
Gratis seglats till vår ö, du äter vår mat,
dricker vårt öl...
Vad tar du härnäst?
Vår mark? Vår handel?
Glöm inte era kvinnor.
Vilken skrytmåns.
Han och honalven känner kanske inte varann så nära ändå.
Hon föredrar säkert nån av högre börd.
Ni har rätt...
Här är jag.
En gäst på er ö,
och jag har inte visat er ett uns av tacksamhet.
Vad sägs om det här?
Jag bjuder laget runt!
Du är inte så dum, lilleman.
Bäst att jag drar mig tillbaka,
medan ni ännu har höga tankar om mig.
Herrar, damer, på återseende!
Du, lilleman.
Skulle inte jag märka det?
Jag tyckte det var värt ett försök.
Ta det.
Jag vill inte ha bråk.
Lite sent för det, eller hur?
Det är nog det.
Snälla. Gör inte det här.
Varför inte? Lilleman!
På.
Kalla mig Halbrand.
Här borta.
Vi söker all information ni kan ha om det här.
Jag ska se efter.
Du nämnde inte att Lärdomens sal byggdes av Elros själv.
Det är slående.
Naturligtvis...
Du kände Elros.
En unik person.
Men jag stod alltid närmare hans bror.
Anmärkningsvärt.
Tack för att du förde mig hit.
Tacka vår sista kung.
Det var tack vare honom som stället inte förstördes.
Var han lojal mot alverna?
Är lojal.
Vi avsatte honom från tronen.
Nu lär han tillbringa sina dagar i tornet.
I exil i sitt eget rike.
Där.
Vad är detta?
En mänsklig spions redogörelse hämtad från fiendens fängelsehåla.
Han ritade detta. För att markera tornets läge.
Vänta lite. Jag måtte vara blind.
Det är inget sigill.
Det är en karta över Söderlanden.
Det är som Halbrand sa.
Och inskriptionen?
Det är svartmål.
Det rör inte bara en plats, utan en plan.
En plan för att skapa ett eget rike,
där ondska inte bara består utan frodas.
Planen ska genomföras i händelse av Morgoths nederlag...
Av efterträdaren.
Galadriel.
Det är värre än jag trott.
Söderlanden svävar i allvarlig fara.
Om Sauron verkligen har återvänt,
är Söderlanden bara början.
Ingen viker av från stigen.
Och ingen vandrar ensam.
Det är rätt.
Ingen lämnar stigen.
Och ingen vandrar ensam.
Ingen lämnar stigen.
-Kom nu. -Och ingen går ensam.
Ingen lämnar stigen.
Och ingen vandrar ensam.
Ingen lämnar stigen.
Och ingen vandrar ensam.
-Så det är inte bättre. -Och ingen vandrar ensam.
Ingen lämnar stigen.
Vi kan inte dra kärran utan dig.
Vi kommer att gå under på vägen.
Ingen Brännfot har nånsin gått under på vägen.
Efter att jag förlorade Rosa,
tappade jag min kurs och inriktning.
Och så såg jag dig i gräset.
I just den här gläntan.
Du var så vacker den dagen.
Och omedelbart,
visste jag att vi skulle åldras tillsammans, Majagull.
Vi ska ta oss till Lunden.
Allihop?
Allihop.
Hur då?
Jag håller mig längst fram i karavanen.
Och vi har Nori.
Nej! När den flickan bestämmer sig för nåt,
kan inget stoppa henne.
Om du rör boken,
så brukar Sadoc din hud till nästa bunt sidor!
Har du nåt bättre? Vandringen sker imorgon.
Vill du hjälpa honom med stjärnorna
är boken ditt bästa hopp.
Jag vill inte hjälpa honom.
Han är en jätte med kort stubin, som ibland mördar eldflugor.
En olycka.
Det vettiga är att ge honom mat,
peka ut närmsta människoby och säga: "Farväl."
-Han hör inte hemma där. -Var i så fall?
-Det är det jag försöker ta reda på. -Hur angår det dig?
Varför sticka ut hakan mer än du redan gjort?
Huvudförnuft och hjärteförnuft.
Nej, sunt förnuft och oförnuft.
Har du slut på det första kan du låna mitt.
Jag lånar hellre horoskop ur boken.
Du ska hjälpa mig. Eller ska Malva få veta
att du la eldgräs i hennes tåsalva?
Jag håller utkik.
Bra.
Ska du inte hålla ditt tal nu, herr Gräve?
Visst. Hämtar det från min kärra.
Bra idé, gör det. Hämta det från kärran.
"Utvilade ben och fulla kärror"?
Nej...
"Fulla kärror och ännu fullare magar."
Herr Gräve!
Vad är det nu?
Nej, bara det att alla väntar.
Mår du bra?
Jadå. Nästan klar.
Hur mycket har du kvar?
Bara lite?
Säg att de inte behöver vänta länge.
Nej! Jag menar javisst. Ja. Nej, jag...
Jag säger det genast, raka vägen nu.
Lugna dig och ta lite kastanjepaj.
Lustig flicka.
Allra vänligaste, mest hedervärda hårfotar.
Ännu en årstid är förbi i gläntan,
och vi har fulla kärror och ännu fullare magar.
Vissa mer än andra, om vi ska vara ärliga.
Vad mer...
Månen är väldigt full,
så ge akt på var ni vänslas senare.
Det blir synligt för hela lägret. Och det vill ingen.
Jag skojar bara med er.
Och nu, innan vi påbörjar vår nästa resa,
så minns vi dem från tidigare folkvandringar
-som inte kom ända fram. -Ja, ja.
Och skulle nån hårfot inte klara denna vandring,
bär vi likväl med oss dem
i våra hjärtan och i våra minnen.
Vi kunde inte vänta på dem i livet.
Men nu välkomnar vi till vår krets...
Milo Gyllenäppel.
Fast i snön uppe på ett bergspass.
Vi väntar på dig.
Lyckan Stolte.
Rölleka Stolte.
Stropp, Daggman.
Linfrö Stolte.
Tagna av ett jordskred en regnig vinterdag.
-Vi väntar på er. -Vi väntar på er.
Narcissia Bök.
Vargar.
-Vi väntar på dig. -Vi väntar.
Druda Bukeflo. Hon åt de solskensgula bären.
Vi väntar på dig.
Blovo Bolgerbock.
Bin.
Vi älskade honom, men han var en idiot.
Vi väntar på dig.
Mor Hamble. Skulle snida...
Vi väntar på dig.
Nori?
Du har ljugit, stulit,
placerat en farlig utböling ibland oss.
Och hon ljög.
-Han sa ju det. -Det gjorde hon.
Nej, han var vilse. Skadad.
Vad skulle jag göra? Lämna honom där?
Du måste erkänna, Sadoc, det är rätt märkvärdigt.
Hört talas om varelser som faller från stjärnorna?
Jag har hört om de som förvandlats till stjärnor.
Aldrig tvärtom.
Väldigt oroväckande.
Men stjärnorna på sidan då?
Vad står det om dem?
Inget. Sidorna är uppbrända. Varför läste du dem inte?
Jag trodde att vi hade tid.
Vilka är "vi"?
Ingen. Bara jag. Han är min vän.
Vi behöver inga vänner, flicka.
Vi behöver överleva.
Utan vänner, vad överlever vi för?
"Små hårfotar, håll er till stigen, fly alla faror",
himlen förbjude att vi utforskar nåt nytt!
Elanor Kellamark Brännfot!
Våra sedvänjor har bevarat oss i tusen år.
Våra lagar är tydliga.
Alla hårfotar som bryter dem måste utgå ur karavanen.
Våra lagar är tydliga. Men...
Fröken Brännfot är ung.
Hennes hår på tårna behöver växa lika mycket som hennes förnuft.
Imorgon ger vi oss av som planerat.
Tillsammans med Brännfots kärra.
Längst bak i karavanen.
-Längst bak? -Längst bak.
Vänta, vänta ett ögonblick, Sadoc.
Vi måste prata om detta.
Menar du längst bak-bak eller mitten-bak?
Jag menar längst bak.
Vi kan lika gärna vara kvarlämnade.
Han kom till oss av en orsak.
Ärligt talat, Nori.
Ser du ett öde här?
Tror du att stjärnorna sträckte sig ner och vidrörde dig?
Tror du att du är speciell? Du är bara ett barn.
Jag vet att jag inte är speciell.
Att jag bara är en liten hårfot i en stor vidsträckt värld.
Men han är speciell.
Jag kan känna det.
Min älskling.
Du har alltid haft din fars hjärta.
Men det är det högsta gräset som först blir avknipsat.
Det är dags att packa.
Åh, nej!
-Du ska dö, drottning! -Nej!
-Nej! Galadriel! -Jag förgör dig!
Nej!
Där har du!
Galadriel?
Den kända Galadriel? Orkernas gissel?
Strunt i vem hon gisslar. Varför är hon i Númenor?
Hon väntar på ett skepp till Midgård.
Drottningen har gjort mig till postkapten för att kunna ha koll på henne .
Du tog hit en alv och blev befordrad?
Vem får föra henne tillbaka?
Söker du en befordran, kadett?
Sjöprovet är om nio dagar.
-Berätta. -Redo?
Släktingarna på norrsidan har tagit sig friheten
att bjuda in sig på fest för att vinka av dig.
-Går det bra? -Jag överväger att skjuta upp det.
-Skjuta upp? -Bara en säsong.
Visste du om detta?
Jag lyssnar på honom ibland, så jag hyste vissa misstankar.
Du tänkte inte berätta?
-Funderar bara på det. -Jag pratade med Eärien.
Mycket har tyngt mig på sistone.
Anárion sa att du skjutit upp två gånger...
Vad har din bror med detta att göra?
-Ingenting. -Tja, lite mer än ingenting.
Tack.
Goda gudar.
Detta sa jag honom:
Vi har inget att hämta på de västra stränderna.
Det förflutna är dött.
Antingen går vi framåt eller så dör vi.
Tror du det var lätt att övertyga segelmästaren att du var redo?
Jag bad dig inte.
Jo, när du bråkade med drottningens vakter.
-De började! -Du fick sluta hästträningen.
Inte mitt fel!
-Isil har rätt, det var inte... -Jag pratade inte med dig!
-Ursäkta, kapten. -Vad?
Meddelande till din dotter, Eärien.
Jag vet att du tvivlar.
Men kan du inte lita på att jag alltid ser till ditt bästa?
Vår världs vatten har ett sätt att läka de djupaste sår.
Som de läkt dina?
Om nio dagar, när sjöprovet börjar och fartyget sjösätts,
ska du vara med ombord.
-Far. -Vad är det?
Jag blev lärling.
Jag har antagits till byggmästarskrået.
Hur då? Jag trodde att skrået aldrig omprövade.
Isildur fick mig att söka igen.
Isildur övertygade dig?
Hur går det med strävan efter frid?
Bättre än förväntat.
Vad hände?
En tvist om en kvinna.
Halbrand.
Börja inte.
Du hör inte hemma på den här ön.
Om det är nån av oss som inte hör hemma här, alv, så är det du.
Jag är inte så säker på det längre.
Men en sak är jag nu säker på.
Du är mer än du utger dig för att vara.
Jag fann den i Lärdomens sal.
Lustigt. Jag hittade den på en död man.
Tyckte mönstret passade mig.
För många tidevarv sen
fanns en man med det märket,
som förenade Söderlandens kringspridda klaner under en fana.
Samma fana som kan förena dem på nytt idag.
Mot ondskan som nu försöker göra anspråk på deras land.
Ditt land, Halbrand.
Ditt folk har ingen kung, för du är han.
Konstig sak att säga till en man i en bur.
En bur du befinner dig i för att du vantrivs i dina allmogetrasor.
Och för att den rustning som borde vila på dina axlar
tynger din själ.
Ta dig i akt, alv.
Arvtagaren till detta märke ärver mer än adelskap.
För det var hans förfader som svor en blodsed till Morgoth.
Jag är inte hjälten du söker.
För det var min familj som förlorade kriget.
Och min som startade det.
Vårt möte var ingen slump.
Varken öde eller bestämmelse
eller andra ord folk använder om krafter
de inte vill nämna vid namn.
Det här är verket av nånting större.
Du måste se det.
Jag ser bara en alv som inte låter svärdet vila.
Följ med mig till Midgård.
Tillsammans ska vi sona våra blodslinjer.
Hur?
Du sitter fast här på ön.
Du saknar ännu en armé.
Det ska bli ändring på det.
Det har kommit, far.
Ögonblicket vi fruktade.
Alven har anlänt.
Såja! Skjut på!
Fortsätt, Vallmo, du kommer efter.
Ge mig ett ögonblick att hämta andan.
Tillbaka!
Oj...
Vän.
Just det.
Det är så här vi håller jämna steg med de andra.
Han hjälper oss, och vi hjälper honom.
Får vi, mamma? Får vi ta med honom?
Släpp loss wargen!
Befria er!
Arondir!
Háno!
Nej!
Vänta!
För honom till Adar.
Adar!
Undertexter: Sara Ritzén Awunor
Kreativ ledare Bengt-Ove Andersson