-Egy torony? -Tavaszra el kell készülnie.
Nem akarnál saját fajunknál messzebbre tekinteni?
Mesélj a királyod ajánlatáról,
megfontolom, hogy atyám elé terjesszem-e.
Megérezném, ha titkolna valamit.
Vagy talán ő érezte meg, hogy te titkolsz valamit.
Hol vagyunk?
A númenori királyság szigetén.
Lehetséges, hogy halasztok.
Amikor kezdődik a próba, és elindul a hajó, ott leszel rajta.
Nem akarok bajt.
Ez Délfölde térképe.
Nem csupán egy helyről ír, egy tervről is.
Saját birodalmat hoznak létre.
Délfölde komoly veszélyben van.
Ha Sauron valóban visszatért, Délfölde csak a kezdet lesz.
Ha valaki életben szeretne maradni,
pirkadatkor indulunk a tündék tornyához.
Vigyük Adarhoz!
Annak idején Sauront sokféleképpen nevezték.
Lehet, hogy így is.
A népednek most nincs királya. Mert te vagy a király.
Gyere velem Középföldére!
Még mindig nincs sereged.
Ez hamarosan megváltozik.
A GYŰRŰK URA: A HATALOM GYŰRŰI
Az udvarban naponta összegyűlünk, hogy együtt alakítsuk szigetünk jövőjét.
De a gyermekek megáldásakor
azokat köszöntjük, akik megélik ezt a jövőt.
Amely határtalan, akár a napfelkelte a tenger felett.
Milyen nevet választottál neki?
Alinel.
Númenor ereje járjon át téged!
Bölcsessége vezesse léptedet...
Szigetünknek néha ki kell nyújtóznia.
Ahogy neked is.
Tökéletes napra virradtunk, régenskirálynőm.
Mivel foglalkoznál elsőként?
Az udvarba hívatta a tündét.
Épp ma reggel.
A tünde cimborája rátámadt négy céhtagra, erre Míriel meghívja teázni?
Talán meg akarja büntetni a tündét.
Vagy parancsot vár tőle.
És amíg a tünde szavaival mérget csepegtet királynőnk fülébe,
ki szól a mi érdekünkben?
Kancellár!
Add át neki üdvözletem! Nem kell kiabálni.
Parancsolsz egyet? Nézd meg közelebbről!
Nem gondoltam, hogy fontos dolgod van.
Kancellár!
Államférfiként a kis dolgoknak éppolyan odaadó figyelmet kell szentelni,
mint a nagyoknak.
Azt hittem, ezt már megtanultad.
Lehettem volna okosabb.
Aki csak okos, az nem tör elég magasra.
Jobb szeretném, ha inkább bölcs lennél, fiam.
Jól van. Halljam, mi a probléma?
Némi zúgolódás támadt.
Tünde hajók a partjainknál?
Tünde munkások helyettetek a műhelyben?
Olyan munkások, akik nem alszanak,
nem fáradnak el, és nem öregszenek.
Ne!
Azt mondom, a királynőnk vagy vak,
vagy tündeimádó.
Pont mint az apja!
-Tündeimádó! -Tündeimádó!
Ha itt lenne most a tünde, mit látna?
Númenor népét
vagy egy csapat nyavalygó gyermeket?
Az ősatyánk egy edán.
Elros Tar-Minyatur, akinek nemzetsége Morgotht is legyőzte.
Egyetlen tünde, egy számkivetett veszélyt jelent?
Tekintsetek most le céhetek pecsétjére!
A nagy építők örökségére.
Olyanok ők, akiknek a tengeri falat
és Armenelost köszönhetjük, civilizációnk nagyszerű diadalát.
És egyetlen tündétől tényleg megijedünk?
Barátaim!
Bízzatok bennem!
Mert dolgos kezemre fogadom,
esküszöm nektek, hogy Númenor sose kerülhet tündekézre.
Az marad, ami mindig is volt: emberek királysága.
Italt mindenkinek!
Mindenkit ismer a városban.
Mindenkit meggyőz, és mindenkit lekötelez.
Lenyűgöző.
Inkább azt mondanám, bosszantó.
Meneltarma nedűjét?
Azt mondják, minden gondod-bajod elszáll tőle.
Még ez sem segít gondomat feledni.
Biztos te vagy az új inas.
Az én nevem Kemen, a tiéd pedig...
Eärien! A terveket! De gyorsan!
Bosszantasz, tünde.
Vendégünkként fogadlak,
erre ellovagolsz vidékre, hogy ősi iratokat lopj.
Miközben délföldi társad a polgárainkat zaklatja.
Érthető, hogy könnyen elveszíti a fejét. Félti a népét.
Milyen népét?
A férfi, akit bezártatok, nem holmi kötekedő fráter.
Hanem Délfölde trónörököse, aki száműzetésbe kényszerült.
És felteszem, Elendil egy rhûni uralkodó.
Csak egy szerény nemes.
A népe szétszóródott. Nincs vezetőjük.
De ha támogatod őt, talán egyesítheti őket. A harcban.
Hogy érted, hogy támogatom?
Sauron egykor népetek ellensége volt. Nem csak az enyém.
Zárjuk hát most le azt, ami félbe lett hagyva!
Keltsük életre Númenor és a tündék szövetségét!
Harcoljunk együtt! Mentsük meg a délföldieket!
Mielőtt Sauron megkaparintja földjeiket.
Udvarunkban sokféle javaslatot hallunk.
De a tiéd bizonyosan a legnagyratörőbb az elmúlt hetekben.
Mindazonáltal Númenor más utat választott.
Nem egész Númenor.
Király vagy közember, a délföldi felel a tetteiért.
Az audienciának vége.
Nincs hát más választásom, újabbat kell kérnem.
Númenor valódi uralkodójától.
Atyádtól, a királytól.
Ne beszélj olyan dolgokról, amiket nem értesz,
Galadriel, Finarfin leánya!
Te meg ne állj az utamba!
Hadd beszéljek olyasvalakivel, akinek hatalmában áll mérlegelni.
Galadriel úrnő...
És neked vajon milyen hatalmad van itt, tünde?
A népedet képviseled?
Vagy számkivetett vagy, aki fogódzót keres a tomboló viharban?
Bennem valóban vihar tombol.
Nem véletlenül sodort ehhez a szigethez.
És nem fogja tudni lecsillapítani egy régens.
Kitalálom.
Kocsmai verekedés.
Lázítás.
Már nincs sok hátra!
Néhány nap múlva
már tengerészként köszönthetlek titeket a hajómon.
Mindent bele, kadétok! Húzd!
Isildur...
Mindent bele, kadétok!
Húzd!
Kötél!
Magyarázatot várok!
Valami hiba történhetett, uram.
Az én hibám volt.
Elengedtem.
Legalább százszor láttam, hogy ügyesen kezeled azt a kötelet.
Ez szándékos volt.
Nem lesztek tengerőrök!
Egyikőtök sem!
A nyugat? Az igazi Númenor?
Az öcséd is ezt az ostobaságot fújta!
Azt hittem, a kiképző csak engem fog elküldeni.
Sajnálom.
Sajnálod?
Sajnálod? Tönkretetted az egész életünket!
Hol az az éjjeliedény? Mindjárt rosszul leszek.
Beszélek apámmal.
Elintézi, hogy visszavegyenek titeket.
Jellemző, hogy kitesznek valahonnan,
ahova be se kellett volna venniük.
-Valandil... -Nem.
Kiskorom óta másra se vágyom, mint hogy a hajókon szolgáljak.
Megtettem mindent, hogy kiérdemeljem. Te mit tettél?
Mit tettél valaha is? Csak búsultál, és halott anyádról zagyváltál.
Ne! Elég!
Milyen tipikus! Feladja.
Isil! Hova mész?
Megy vagy marad, nem mindegy?
Vele van a probléma. És az nem illan így el.
Magrot!
Adar...
Hol születtél...
katona?
Beleriandban.
A folyótorkolatnál?
Ki vagy te?
Egyszer hajóztam azon a folyón.
Még ifjúkoromban.
Emlékszem...
zsályavirág borította a partját.
Mérföldeken át.
Miért hívnak téged az orkok atyának?
Sok hazugságot hallhattál.
Annyit ismételték őket,
hogy beleivódtak a kövekbe és a fák gyökerébe is.
A hazugságok hálóját...
csak egy új világ létrehozásával lehet kibogozni.
De arra csak az istenek képesek.
És én nem vagyok isten. Legalábbis...
még nem.
Mi vagy te?
Menj az emberekhez, akik az őrtoronyban kerestek menedéket!
Adj át nekik egy üzenetet!
Mit üzensz?
A kaszárnyák már megteltek. Máshol keressetek helyet!
-Ők honnan jöttek? -Iorbadból.
Az Orodruintól idáig mindenki idejött.
Hol a többi?
Nem maradt több.
Megint csökkentjük az adagot.
Az én adagomat ugyan nem!
Ki engedte meg, hogy parancsolgass?
Mindenki, aki az őrtoronyba jött, vagyis te is.
Mit fogunk enni?
-Majd megoldjuk. -Hogyan?
-Nem tudom. -Igen, azt látjuk.
És Waldreg pincéje?
Néhányan a városba megyünk.
Nappal, amikor kevesebb az ork. Szép csendben fogjuk, amit tudunk.
Nem is fogják észrevenni.
Kit akarsz ebbe belerángatni?
Én vállalom, ha más nem akarja.
Nem mehetsz oda!
Előbb átkutatjuk a dombságot. Szólj a vadászoknak!
És lőnek pár nyulat?
Az egy napig elég.
Akkor nyerünk egy napot. És hálásak lehetünk érte.
Elegem van,
hogy az életünk romokban hever, és ölbe tett kézzel ülünk.
-Megteszünk mindent, amit tudunk. -Én nem!
Theo!
Inkább segíts! Ne nehezítsd meg a dolgom!
Kár volt hagynom, hogy rábeszélj erre.
Visszamegyek.
Ne legyél ilyen anyámasszony katonája!
Gyere!
Rowan, a kocsmába!
Oda nem megyek be.
Lehet még ott étel.
Gyere! Nincs itt egy lélek sem.
Jól van. Én bemegyek.
Rowan?
Pulyavér!
Ezt hol szerezted?
Ide vele!
Hé! Megvan!
Megtaláltam! Egy fiút keressetek! Nála van a markolat!
Egy fiút? Merre van?
Valahol itt bujkál.
Te ott! Szólj úratyánknak!
Ti pedig szóródjatok szét!
Senki se alhat, amíg nincs meg a fiú!
Megvagy!
Tündék és törpök együtt dolgoznak. Csodálatos!
Pont úgy megy, ahogy gondoltad.
Mi az?
Semmi, csak...
ahogy ott álltál, mintha apádat láttam volna.
-Nem tudtam, hogy találkoztál vele. -Számtalanszor.
Mindig a távolba tekintett.
Most jut eszembe, egyszer azt mondta...
hogy egy nap a fia kezében lesz a jövőm.
Csak úgy megjegyezte, mintha az időjárásról beszélne.
Én pedig...
el is felejtettem... Egészen mostanáig.
Hát nem különös?
Kissé gondterheltnek tűnsz ma, uram.
Mi a baj?
Megfogadtam magamban, hogy nem hozom szóba. Hisz a barátod.
Durin.
Vagy kerül engem, vagy titkol valamit.
Kérdezted a bányászait?
Az összes csapatát. De nem válaszolnak egyenesen.
Már kezd gyanús lenni a dolog.
Ezzel arra célzol, hogy Durin szerzett magának egy szeretőt?
-Csak te létezel neki, szép hölgy. -Tudom.
Kinek kellene?
Ékkő, szép kő Fényesítsük ki jól
Hé! Fejezd be!
Gerda, ne ütlegeld a bátyádat!
-De a kalapálós játékot játsszuk! -Őt ne kalapáld el!
Nézted már az Aranylépcsőnél?
Vagy a háromajtós őrhelyen?
Eszembe jutott!
A kis gézengúzok miatt azt se tudom, hol áll a fejem.
Durin ma a Kvarchasadékba ment bányászni.
Tudod, Disa, nem jó a titkokat mellébeszéléssel védelmezni.
Hazugnak neveztél egy törpöt a saját otthonában?
Így kell bajt hozni a saját fejedre.
Ha Durin kvarc után kutat,
miért nem vitte magával a metszőcsákányát?
És miért készítenéd a kedvenc ételét,
ha egy olyan helyre menne, ahová két teljes napba telik leérni?
Ékkő, szép kő Fényesítsük ki jól
Gerda, hányszor szóljak?
Durinnál azért nincs csákány,
mert a kvarcot, amit bányásznak, nem kimetszik, hanem kivájják.
Azért fő a vakondfarokpörkölt,
mert egy kicsit állnia kell, mielőtt Durin hazaér.
És habár egy idegennek, például neked, akár több napba is beletelhet,
a férjemhez hasonló mászótörpök
pár óra alatt könnyedén leérnek a Kvarchasadékba.
Mást is szerettél volna kérdezni, kedvesem?
Nem.
Értem.
A Kvarchasadék? Nem rossz.
Remélem, hogy elhitte. Nem könnyű rászedni azt a tündét.
Az biztos.
De a leendő királyném egy patkánnyal is elhitetné, hogy valójában nyérc.
Ezért is áldom a szerencsémet, hogy téged vettelek el, nem Rozsdarőt Margidot.
És még miért áldod a szerencsédet?
Azt majd később elmondom.
Csitt legyen! Jobb, ha nem hangoskodunk.
Jól haladunk a régi bányában.
Vigyáztam, hogy ne kövessen ide...
A régi bánya a Tükörtó alatt!
Eltévedtél, tünde?
Nem. Már tudom, hova kell mennem.
Minden jót!
Ékkő, szép kő Fényesítsük ki jól
Úgy tudtam!
Durin?
Te kémkedsz utánam, tünde?
Ugyan már! Mi ez a hely?
Tényleg megpróbálsz úgy tenni, mintha nem tudnád?
Mintha nem ez lett volna az egyetlen oka, hogy a királyod ideküldött?
Magatoknak akarjátok.
Durin, miről beszélsz?
A legkevésbé sem érdekel, hogy mi van abban a kamrában.
Nekem sokkal fontosabb a barátságunk.
Azzal nem fér össze a titkolózás.
Mire véljem ezt?
Esküdj meg, hogy hallgatsz!
Esküdj a hegyre,
hogy egy hangot sem beszélsz,
egy árva léleknek sem, arról, amit most elmondok neked!
A törpök dühe tovább él, mint a tündék emlékezete.
Ha megszeged a szavad...
e kőnek az átka fog üldözni téged és atyafiaidat,
amíg csak el nem tűntök Középföldéről.
Esküszöl tehát, Elrond?
Esküszöm atyám, Tengerész Erendil emlékére.
Semmit, amit itt elmondasz, nem fog más fül hallani.
Disának tűnt fel, amikor aranyat keresett.
Egy új érc.
Könnyebb, mint a selyem, keményebb, mint a vas.
Fegyverként legjobb pengéink között sincsen párja.
Előfordulhat, hogy értékesebb, mint az arany.
Milyen érdekesen veri vissza a fényt!
Mintha magától is ragyogna.
Én mondom, ennek hála új korszak köszönthet a népünkre.
Tekintély, gazdagság...
Akkor mi ez a titkolózás?
Miért nem ünnepeltek?
Veszélyes bányászni.
Atyám gátat szab minden erőfeszítésünknek.
Az óvatosság jegyében.
Szabad?
Hogy hívjátok e csodaércet?
A mi nyelvünkön szürke csillámnak.
A te nyelveden talán mith-raud lenne.
Nem, inkább mithril.
Szóval mégiscsak kizárólag Eregion miatt jöttél ilyen messzire?
Azért jöttem, mert húsz évig voltam távol, és az nagy idő.
Egy tündének is.
Tartsd meg!
A barátságom jeleként.
Rendben.
Durin, ne!
Négy törp van odalent!
Durin!
Eärien, a padló és a serlegek!
Nagyon sajnálom.
Semmi gond, nem történt semmi.
És még azt hittem, csak rajzolásban jeleskedsz.
A padlósúrolás javít a kézügyességen.
Mármint a céhmesterünk szerint.
Intézem a padlót, te a serlegeket,
és aki lassabb, fizeti a vacsorát.
Nem szoktam idegenekkel vacsorázni.
Bölcs dolog. Ha látok egyet, rögtön szólok.
Noha lenyűgöző, hogy minden utadba kerülő akadálynak nekirontasz,
mint egy megzabolázhatatlan csikó...
eszedbe jutott már, hogy akikkel itt hadakozol, nem trollok vagy orkok,
hanem emberek?
Tényleg te adsz tanácsot a harc művészetében?
Nem, arra...
nem vetemednék. Bár persze...
egy királynő udvara számodra nem a megszokott harctér, igaz?
Folytasd!
Ilyen helyzetben nekem úgy tűnik,
fel kéne ismerned, hogy mi az, amitől ellenfeled a legjobban fél.
-Hogy kihasználjam? -Nem.
Adj neki módot, hogy leküzdhesse!
Így te is leküzdheted őt.
A véleményed szerint tehát azért vagyok itt,
mert nem tudom, mitől retteg a királynő?
Együgyű véleményem szerint igen.
És gondolom, te igen. Bár csak percekre találkoztatok.
Ami alatt te hajót követeltél, sértegetted a népét, ellenszegültél neki,
de mindezeket fel se vette.
Most viszont hirtelen tömlöcbe vetett.
Miért?
Megkértem, hogy álljon mellénk.
De nem ezzel haragítottad magadra, ugye?
Az apjával akartam beszélni.
A királlyal a toronyban, akit évek óta nem láttak.
Látod, mi van, ha megzaboláznak, és egy percre elgondolkozol?
Ne hasonlítgass lovakhoz!
Ne győzködj, hogy menjek el a szigetről, és megegyeztünk.
Üdvözlet, tünde!
A régenskirálynő meghozta döntését.
Hajón visszaviszünk a tündékhez, fegyveres kísérettel. Még ma indulsz.
Lépj előre!
-Azt nem tanácsolom. -Nem hagyhatom, hogy meglógjon!
De igen. Ha tudod, hova megy.
Te meg mit csinálsz itt?
Vacsorázni voltam.
Ki a szerencsés?
Hol az egyenruhád?
Feladtad a kiképzést, igaz?
Rosszabb.
Kidobattad magad?
És a többieket is.
Isil!
Ezt akartad. Most elmehetsz nyugatra.
Tönkretettem a barátaim életét,
szégyent hoztam a családunkra.
Nincs jogom nyugatra menni.
És apánk úgyse adná oda Bereket.
A tünde! Megszökött!
Kerítsétek elő!
Elnézést, felség, hogy csak így berontok, de...
Már nem így szólítjuk.
Honnan tudtad, hogy idejövök?
Odakint vár rád egy csapat katona. Elkísérnek a hajódhoz.
A legbölcsebb, ha önként mész.
Míriel.
Míriel!
Én...
Semmi baj, atyám. Itt vagyok.
Bocsáss meg!
Ezt nem tudtam.
Kevesen tudják, mennyire legyengült.
Szeretném, ha ez így maradna.
Akkor öntsünk tiszta vizet a pohárba!
Atyád hűséges társa volt a tündéknek.
Te miért nem vagy az?
Áruld el!
Kérlek!
Atyám mindig mértékletesen viselkedett.
De miután megkoronázták, valami megváltozott.
Nem tűrt ellentmondást.
Kijelentette, hogy kivívtuk a valák haragját,
és vezekelnünk kell, úgy kell élnünk, mint régen.
Ez nyugtalanságot szült.
És amikor atyám bejelentette, hogy felveszi a kapcsolatot a tündékkel...
A nép fellázadt.
Sokan odavesztek.
Engem választottak helyette a trónra...
hogy csillapítsam le a kedélyeket.
De az első éjszaka, miközben Númenor aludt,
atyám idehozott.
Palantír.
Egykoron hét látókő létezett.
A másik hatnak nyoma sincs, eltűntek.
Ezt atyámra hagyták.
És mellé egy titkot is.
Helyezd rá a kezed!
-Figyelmeztetlek... -Fogtam már meg palantírokat.
De ezt még nem fogtad meg.
Az előbb Númenor jövőjét láttad.
A palantírokban sok látomás feltűnik.
Néhány sose válik valóra.
Ez már valóra is vált.
A látomás az érkezéseddel kezdődik.
Úgy véled, én okozom Númenor bukását?
Csak Númenor okozhatja a saját bukását.
A valák erényeinkért ajándékozták nekünk ezt a szigetet.
El is vehetik, ha a sötétség útjára lépünk.
Az erény, amiről beszélsz, őseid tündék iránti hűsége volt.
Atyám is így vélte.
És majdnem elpusztultunk miatta.
Ezért tehát holnap bejelentem, hogy elmentél.
És fellélegezhetünk.
Ha hagyjuk, hogy a gonosz elszabaduljon Középföldén,
mindent elural, és végünk van.
Azzal idézitek elő a bukásotokat, hogy elkerülitek a háborút.
Nem szegülök szembe az istenekkel. A döntésem végleges.
De félelemből született.
Tudom, milyen érzés egyedüliként...
Egyedüliként látni
vagy tudni valamit.
Talán mostantól egyikünknek sem kell e terhet egyedül cipelnie.
Könyörgök, Míriel, ne a félelem útját válaszd,
hanem a hitét!
Állj mellém!
És Númenor harcoljon most ismét a tündék oldalán!
A hit egy szívnek ugyan erőt adhat, Galadriel.
De egy királyságnak már nem nyújt biztos támaszt.
Sajnálom.
Üresek az erdők. Minden állat eltűnt.
A fiadnak több esze van, mint gondoltuk.
Van valaki a kapunál!
El az útból!
-Vigyázzatok onnan! -Hadd jöjjön!
Van bőven. Nyugalom!
Rowan! Hol van Theo?
Azt mondta, jön utánam.
-Éhes vagyok. -Ne lökdöss!
Ő lökött meg!
Átkutattuk az egész környéket. Biztos nincs itt.
Keressük!
Hol lehet?
Itt nincs!
Gyerünk!
Nézzetek be mindenhova!
A parancsnok elevenen megnyúz minket, ha nem lesz meg.
Pedig a parancsnok hagyta, hogy meglógjon.
Gyerünk!
Keressük!
Itt nincs.
Arra! Nézd!
Mennél valahova, pulya, mi?
Hol van?
Ne!
Hova tetted?
Lehet, hogy ha lejön a karod, megjön a hangod!
Gyorsan, fiú!
Mindjárt itt vannak.
Ne állj meg!
Futás!
Anyám!
Bronwyn!
Gyorsan! A tisztáshoz!
Ez mi volt?
Könyörgés a sziklákhoz,
hogy eresszék szabadon a bányászokat, ha még nem lehelték ki a lelküket.
Folyton az jár a fejemben, hogy ha nem mész le oda...
Durin a tárnában lett volna, amikor...
Sajnálom!
Sajnálom, hogy hazudtam!
Hű voltál a barátomhoz. Ebből csak ez a fontos.
Most húzták ki az utolsót.
Életben van. Mindnyájan élnek.
Atyád most biztosan megkönnyebbült.
Nincs tovább.
Az egész telért el kell torlaszolnunk.
-Az egészet? -Az egészet.
Adj neki egy kis időt!
Egyszer a legforróbban izzó széndarab is kihűl.
Bár ne kéne mindig megvárni!
Néha azt kívánom, bár megmondhatnám neki, mit gondolok.
És bár ne kéne szóba állnom többé azzal a vén barommal!
Atyám egyedül hajózott el Valinorba.
És rávette a valákat, hogy szálljanak be a Morgoth elleni harcba.
A dicső tetteit látva
a valák kiemelték őt e világból.
Ő hordozza az esthajnalcsillagot az égbolton.
Sok éven át szüntelen csak azt lestem.
Azon tűnődve, hogy mit gondolna, ha látna engem.
Vajon büszke lenne arra, amit a nyomdokaiba lépve elértem?
Vagy csalódna, mert számtalanszor kudarcot vallottam őt követve?
Ám aztán egyik este belém nyilallt a felismerés,
hogy boldogan meghallgatnám, bármit is mondana,
ha ily módon alkalmam nyílna
még legalább egyszer az életben beszélni az apámmal.
Becsüld az időt, amit a tiéddel tölthetsz!
Elrond! Reméltem, hogy segítesz nekünk eldönteni valamit.
Hogy találkoztatok a férjemmel?
Már mondtam. Megmentettem a hegyi trolloktól.
-Kettőtől. -Kettőtől. Igen, tudom.
De Elrondot kérdeztem.
Attól tartok, nem tehetek mást, pontosítom férjed szavait.
Három troll volt, és én mentettem meg őt.
Te szinte arra sem emlékszel, hogy néz ki a tulajdon arcod!
Amikor megláttam Durint az erdőben,
épp próbált elhajolni a dorongcsapásaik elől.
Kiáltozott, jajveszékelt.
Az csatakiáltás volt.
Olyan magas hangon sikítozott, hogy gyermeknek véltem. Fogtam az íjam...
-Kard volt nálad. -Nem, íj.
-Nem. Kard volt. -Az a lényeg...
Bocsáss meg, atyám!
Büszke voltam, és makacs. És tévedtem.
Már rám sem bírsz nézni?
A népünk úgy tartja...
hogy midőn megkoronáznak egy törpkirályt,
valamennyi őse hangja egyenesen a fülébe száll.
Megosztják vele tudásukat...
bölcsességüket...
sőt, hibáikat is.
De neked...
nem kell arra a napra várnod, hogy halld hangomat.
Én mindig ott állok melletted, fiam.
Akkor is, ha dühös vagy.
Akkor állok igazán melletted.
Nincs mit megbocsátanom.
Elrond meghívott, hogy holnap tartsak vele Lindonba.
Menjek vele?
Elrond rendkívül meggyőzően bizonygatta,
hogy Gil-galad nem hátsó szándékkal küldte őt ide.
Igen. Így van.
De ne becsüljük le az ösztöneinket!
Neked mit súgnak?
Valamiről nem tudunk.
Helyes, fiam!
Helyes!
Menj Lindonba!
És járj utána!
Köszönöm!
Mi az? Mi a baj?
Üzenetet hoztam. Az ellenségünk parancsnokától.
Életben hagy titeket, ha lemondtok ezekről a földekről.
És hűséget fogadtok neki.
És ha nem tesszük meg?
Lerohanja Ostiritht.
Na mi lesz?
Szerintem megérdemelsz egy kis itókát a hőstetted után.
Gyerünk, vedd csak el!
Ahogy a markolatot is elvetted a pajtámból.
Fogalmam sincs, hogy...
Ugyan már, fiam!
Tudod, miről beszélek.
Tudod, hogy mi az? Nem egyszerű kard.
Maga a hatalom.
Amelyet őseinknek készített a gazdája, saját kezével.
Egy gyönyörű szolga.
Az, aki eltűnt, vissza fog térni.
Hallottál róla, fiam?
Hallottál Sauronról?
Biztos láttad, ahogy az égen szállt.
Néhány héttel ezelőtt.
A hullócsillag.
Ezek szerint közeleg az idő.
Nekünk pedig az a feladatunk, fiam, hogy készen álljunk.
De mire?
Csitt! Most hallgass!
Csak gyűjts erőt!
Kelleni fog.
Ahhoz, ami jön.
Úratyánk!
Megtaláltuk.
A toronyban van.
Menj békével!
A néped most már fellélegezhet.
Hamarosan összegyűlnek az udvarban
és a téren, hogy hallják a bejelentést.
Ne várakoztassuk meg őket!
Úgy tartják, amikor a Fehér Fa elhullajtja a szirmait,
az nem akármi.
A szirmok maguknak a valáknak a könnyei.
Emlékeztetnek rá, hogy figyelnek, és szüntelen ítélkeznek.
Van egy sorsdöntő óra az emberek életében.
Amikor határoznunk kell.
Amikor mindenkinek, mindannyiunknak
döntenie kell arról, hogy kivé válik.
Hogy a szívünk olyanná lesz-e, mint a szigetünk körüli kőszobrok.
Vagy a benne pezsgő vérben visszaköszönnek még a kőfaragó hősök?
Bátorságra vajon már csak szunnyadó atyáink sírjában lelünk?
Vagy akár itt is...
most, a köreinkben...
és csak arra vár, hogy felkelő napként előtörjön?
Nem küldenélek és nem hívnálak magammal olyan küldetésre, amilyenre én nem mennék.
Ezért úgy döntöttem, hogy személyesen kísérem vissza a tündét Középföldére.
Hogy segítsek halandó testvéreinknek, akiket ostrom alá vettek Délföldén.
Királynőtök kinyilvánította akaratát.
A hajóink tíz nap múlva indulnak.
Az expedíciós erőkhöz bátor ifjak és leányok csatlakozhatnak
szép Númenor minden tájáról.
Ki hajlandó régenskirálynőnk védelmének szentelni magát?
Aki vállalja, az álljon elő!
Én szolgálok.
Én szolgálok!
A feliratot fordította: Gáspár Bence
Kreatív supervisor Heltai Olga