-Et tårn? -Jeg trenger det ferdig til våren.
Har du vurdert å søke partnere utenfor vår egen rase?
Fortell meg om forslaget ditt
så jeg kan avgjøre om det passer for min far.
Jeg ville merket det om han skjulte noe.
Kanskje han ante at det var du som skjulte noe.
Hva er dette stedet?
Øyriket Númenor.
Jeg tenkte å utsette det.
Når Havprøven begynner og det skipet legger ut, skal du være om bord.
Vil ikke ha problemer.
Det er et kart over Sørlandene.
Det står ikke bare om et sted, men en plan
for å skape et eget rike.
Sørlandene er i alvorlig fare.
Hvis Sauron virkelig har kommet tilbake, er Sørlandene bare begynnelsen.
Hvis det er noen av dere her som vil leve,
drar vi til alvetårnet ved daggry.
Ta ham med til Adar.
Sauron hadde visstnok mange navn i gamle dager.
Kanskje dette er et av dem.
Folket ditt har ingen konge, for du er ham.
Bli med meg til Midgard.
Du mangler fortsatt en hær.
Det er i ferd med å endre seg.
RINGENES HERRE: MAKTENS RINGER
I denne salen samles vi daglig for å fastslå øyas fremtid.
Men under Barnas velsignelse
samles vi for å ønske velkommen de som vil leve den fremtiden.
En så grenseløs som en soloppgang over det bølgende havet.
Hvilket navn har du valgt til henne?
Alinel.
Måtte Númenors styrke oppstå i deg.
Hennes visdom veilede dine skritt...
Noen ganger må øya strekke seg litt.
Akkurat som deg.
Det er en fullkommen dag, dronningregent.
Hvilken sak vil du begynne med?
Hun innkalte alven til hoffet.
Nå i morges.
Alvens kamerat angriper fire laugsmenn, og Míriel inviterer henne på te?
Hun kalte nok inn alven for å straffe henne.
Eller be henne om ordre.
Og mens alven hvisker gift i dronningens øre,
hvem snakker for oss?
Kansler!
Si til henne at jeg er lei for det. Ikke så høyt.
Vil du ha en? Kom igjen.
Jeg visste ikke at du var midt i noe viktig.
Kansler!
Statskunst er kunsten å ta seg av små saker
med samme flid som store.
Jeg ville trodd at du har lært det nå.
Jeg prøvde bare å være smart.
Smarthet er for menn med små ambisjoner.
Jeg vil mye heller at du er klok, min sønn.
Nå, hva synes å være problemet?
Vi kan ha en liten floke å hanskes med.
Alveskip ved kysten vår?
Alvearbeidere som tar deres levebrød?
Arbeidere som ikke sover,
ikke blir trette og ikke eldes?
Nei!
Etter min mening er dronningen enten blind
eller en alveelsker.
Akkurat som faren hennes.
-Alveelsker! -Alveelsker!
Alveelsker!
Og om alven var her nå, hva ville hun se?
Menn av Númenor
eller en flokk sutrete barn?
Vi er sønner og døtre av edain.
Av Elros Tar-Minyatur, hvis hær beseiret selveste Morgoth.
Men nå kan én alv, en skipbrudden, true oss?
Se ned, hver og en av dere, på laugsmerkene dere bærer.
Arven etter mektige hender.
Etter menn som bygde havmuren.
Som bygde Armenelos, sivilisasjonens triumf.
Men nå kan én alv true oss?
Mine venner...
Stol på meg.
For på mine henders harde hud
sverger jeg at alvehender aldri vil ta roret i Númenor.
Hun vil forbli, som alltid, et menneskenes rike.
Drikke til alle!
Det er ikke et navn i denne byen han ikke kjenner,
ikke kan omvende, en tjeneste han ikke skyldes...
Det er imponerende.
Jeg skulle si "plagsomt".
Fra vingårder i nærheten av Meneltarma.
Den får deg visst til å glemme dine problemer.
Mine problemer kostet meg for mye.
Du må være den nye lærlingen.
Jeg er Kemen. Og navnet ditt er...
Eärien. Tegninger, nå.
Du irriterer meg, alv.
Jeg ønsker deg velkommen som gjest,
og du galopperer ut på landsbygda for å stjele eldgamle ruller
mens sydlending-vennen din angriper innbyggerne våre.
Han er forståelig nok oppfarende. Folket hans dør.
"Folket hans"?
Jeg tror ikke at mannen du holder fanget, er en vanlig bråkmaker,
men den tapte arvingen i eksil til Sørlandenes trone.
Og jeg antar at Elendil her er en rhûnisk keiser.
Bare en adelsmann, faktisk.
Hans folk er spredt. Lederløst.
Men med din støtte kan de forenes under hans banner. Og kjempe.
Hva mener du med "støtte"?
Sauron var en gang ditt folks fiende, like mye som mitt.
Jeg ber deg om å fullføre oppgaven.
Å gjenskape alliansen mellom Númenor og alvene...
Og kjempe med meg for å redde folket i Sørlandene
før Sauron tar deres land for seg selv.
I denne salen hører vi mange forslag.
Ditt må være det mest overraskende og ambisiøse på ukevis.
Likevel har Númenor valgt en annen vei.
Ikke hele Númenor.
Konge eller snekker, sydlendingen skal dømmes.
Denne audiensen er over.
Da har jeg lite annet valg enn å be om en enda en.
En med Númenors sanne hersker.
Din far, kongen.
Du bør ikke snakke om saker du ikke forstår,
Galadriel, datter av Finarfin.
Du bør tre til side,
så jeg kan foreslå det til en som har myndighet til å svare.
Galadriel, det er...
Og med hvilken myndighet snakker du, alv?
Ditt folks?
Eller er du en skipbrudden som griper etter håndfeste i stormen?
Det er en storm i meg.
Den feide meg til denne øya av en grunn.
Og den lar seg ikke stanse av deg, regent.
La meg gjette.
Vertshusslagsmål?
Oppvigleri.
Dere har nesten klart det!
Om noen få dager til
får jeg gleden av å kalle alle dere skipskamerater.
Dra nå, kadetter! Dra!
Isildur...
Dra nå, kadetter!
Dra!
Tauet!
Forklar dere.
Det må være en feil.
Det var min feil, havmester.
Jeg lot det glippe.
Jeg har sett deg slakke det fallet hundre ganger.
Det var med vilje.
Dere er ute av Havvakten!
Alle tre!
"Vesten"? "Det ekte Númenor"?
Det tullet broren din pleide å prate om igjen!
Jeg trodde at mesteren bare ville avskjedige meg.
Jeg er lei for det.
Er du lei for det?
Du har nettopp ødelagt livene våre!
Hvor er nattpotten? Jeg må spy.
Jeg snakker med min far.
-Får dere gjeninnsatt. -Nei.
Kun du kan bli kastet ut av noe
du aldri engang fortjente.
-Valandil... -Nei.
Siden jeg var stor nok til å holde en åre, ville jeg på den båten.
Jeg gjorde alt jeg skulle for å fortjene det. Og hva gjorde du?
Hva har du noen gang gjort annet enn å gruble om din døde mor?
Slutt! Det holder!
Ja, samme gamle Isil som bare går.
Isil! Hvor skal du?
Går, blir, hva har det å si?
Det virkelige problemet er ham. Og det går ingen steder.
Magrot!
Adar...
Nampak uglursha.
Hvor ble du født...
...soldat?
Beleriand.
Ved elvemunningen?
Hvem er du?
Jeg reiste ned den elven en gang...
Da jeg var ung.
Jeg husker...
...at breddene var dekket av salvieblomster.
Så langt øyet kunne se.
Hvorfor kaller orkene deg far?
Du har blitt fortalt mange løgner.
Noen stikker så dypt
at selv steinene og røttene tror dem nå.
For å klare opp i det hele...
...måtte man nesten skape en ny verden.
Men det er noe bare gudene kan gjøre.
Og jeg er ingen gud. I det minste...
...ikke ennå.
Hva er du?
Gå til menneskene som har søkt tilflukt i det gamle vakttårnet.
Gi dem en beskjed.
Hvilken beskjed?
Brakkene er allerede fulle. Prøv å slå leir der dere kan.
-Hvor kommer denne gruppen fra? -Iorbad.
Da er det alle landsbyene herfra til Orodruin.
Hvor er resten?
Det er resten.
Vi må kutte rasjonene igjen.
Du kutter ikke mine rasjoner.
Hvem ga deg rett til å bestemme?
Alle som valgte å dra til tårnet, Waldreg. Inkludert deg.
Hva skal vi spise?
-Vi finner en løsning. -Hvordan?
-Jeg vet ikke. -Det er tydelig.
Hva med Waldregs rotkjeller?
Vi sender en liten gruppe inn i byen.
Om dagen, når det er færre orker. Vi tar det vi kan, raskt og stille.
De vil aldri finne det ut.
Hvilken stakkar vil du lure til det?
Jeg gjør det, om ingen andre vil.
Du skal ikke ned dit.
Vi leter i åsene igjen først. Samle jegerne.
Og hva skal de jakte på? Noen få kaniner?
Det gir oss mat for en dag.
Da er det en dag til. Og la oss være takknemlige.
Jeg er så lei
av å se alt falle fra hverandre og ikke gjøre noe...
-Vi gjør alt vi kan. -Ikke jeg!
Teo. Teo!
Du kan hjelpe meg eller gjøre det vanskeligere.
Jeg burde aldri ha latt deg overtale meg.
Jeg drar tilbake.
Ikke vær en feiging.
Kom igjen.
Rogn, vertshuset.
Jeg går ikke inn dit.
Det kan være mer mat der.
Kom igjen, stedet er forlatt.
Greit. Jeg skal gå.
Rogn?
Ungt blod.
Hvor fikk du det fra?
Hit med det.
Jeg fant det!
Det er en gutt! Han har hjaltet!
En gutt? Hvor er han?
Han gjemmer seg her et sted.
Du! Send bud til vår herre og far.
Dere andre, spre dere ut.
Ingen sover før han er funnet.
Har deg!
Alver og dverger som jobber sammen. Bemerkelsesverdig.
Det er alt du sa det ville være.
Hva er det?
Ingenting. Bare...
Et øyeblikk, der du sto, var du så lik din far.
-Jeg visste ikke at du hadde møtt ham. -Så klart, mange ganger.
Han hadde det med å se ut i det fjerne.
Jeg husker at han en gang sa til meg...
...at en dag ville fremtiden min være i hans sønns hender.
Han sa det tilfeldig, som man kunne snakke om morgendagens regn.
Og jeg har...
Jeg hadde glemt det helt til... Til dette øyeblikket.
Er ikke det rart?
Du virker urolig i dag, herre.
Hva plager deg?
Nei, jeg lovet meg selv å ikke nevne det. Han er din venn.
Durin.
Enten unngår han meg, eller så skjuler han noe.
Har du prøvd å spørre arbeidslagene?
Alle nitten. De kommer stadig med bortforklaringer.
Det virker nesten mistenkelig.
Antyder du at Durin har fått seg en liten kjæreste?
-Det er ingen andre enn deg, frue. -Jeg vet det.
Hvem ville ta ham?
Rik røy har det gøy Pusser juveler og gull
Au! Slutt!
Gerda, slutt å slå broren din!
-Vi leker bankeleken. -Slutt med det.
Har du prøvd Gulltrappen?
Eller Tredørsvakten?
Det hadde jeg glemt.
Småtassene distraherer meg sånn.
Han skulle grave etter kvarts i dag.
Vet du, Disa, det er ingen hemmelighet verdt å skjule med bedrag.
Å kalle en dverg uærlig i hennes eget hjem?
Det er en oppskrift på sterk saus.
Hvis Durin graver kvarts,
hvorfor skulle han gå uten meiseløksen sin?
Og hvorfor tilberede favorittmåltidet hans
hvis han er i en kløft som det tar to hele dager å komme ned til?
Rik røy har det gøy Pusser juveler...
Gerda, jeg advarer deg!
Durin tok ikke med øksen sin
fordi kvartsen han utvinner, ikke meisles. Den brekkes løs.
Jeg lager muldvarphalestuing
fordi den må godgjøre seg en stund før han er hjemme.
Og selv om det kan ta flere dager for en utenforstående, som deg,
kan dvergklatrere som mannen min
klatre ned til kvartskløften på bare noen timer.
Var det noe mer du ville spørre om, vennen?
Nei.
Takk.
Kvartskløften. Ikke dårlig.
Jeg håper bare han trodde meg. Den alven er ikke lett å lure.
Absolutt ikke.
Heldigvis kan min fremtidige dronning overtale en rotte til å gå i minkfrakk.
Enda en grunn til å være lykkelig for at jeg ektet deg, ikke Margid Rustborin.
Og hva er de andre grunnene?
Jeg forteller det senere.
Hysj, nå. Vi burde være stille.
Vi gjør god fremgang i den gamle gruven.
Jeg sørget for at han ble...
Den gamle gruven under Speiltjern.
Har du gått deg vill, alv?
Nei. Jeg vet nøyaktig hvor jeg skal.
Ha en god dag.
Rik røy har det gøy. Pusser juveler og gull.
Jeg visste det!
Durin?
Kommet for å spionere på meg, alv?
Neppe. Hva slags sted er dette?
Forventer du virkelig at jeg tror at du ikke vet det?
At dette ikke var den sanne grunnen til at du ble sendt hit?
Dere vil ha det for dere selv.
Ha hva da, Durin?
Jeg bryr meg ikke om hva enn som er i det kammeret.
Jeg bryr meg om deg, om dette vennskapet.
Og hemmeligheter skjemmer det.
Hva er meningen med alt dette?
Jeg trenger din ed.
Hånd på fjell,
du vil aldri så mye som hviske
om det jeg skal fortelle deg til en annen levende sjel.
Dvergers sinne overlever til og med alvers minne.
Bryter du løftet ditt,
vil denne steinens makt fordømme deg og ditt folk til sorg
til deres siste dag i Midgard.
Sverger du det, Elrond?
Jeg sverger på minnet om min far, Eärendil Sjøfareren.
Alt du forteller meg her, vil nå mine ører alene.
Disa oppdaget det under en rutinemessig gulljakt.
En ny malm.
Lettere enn silke, hardere enn jern,
som våpen er den bedre enn våre beste klinger.
Den kan være mer verdifull enn gull.
Det er merkelig hvordan den fanger lyset.
Virker nesten opplyst innenfra.
Dette kan være begynnelsen på en ny tidsalder for vårt folk.
Styrke, velstand...
Så hvorfor alt hemmeligholdet?
Hvorfor ikke feire dette?
Den er farlig å utvinne.
Faren min har begrenset våre anstrengelser
i forsiktighetens navn.
Får jeg?
Hva kaller dere denne mirakelmalmen?
På vårt språk "grått glitter".
På ditt, noe sånt som mith-raud.
Nei. Det ville vært mithril.
Så du kom virkelig hele denne veien bare for Eregion?
Jeg kom fordi 20 år er altfor lenge å holde meg unna.
Selv for en alv.
Behold den.
Et tegn på vårt vennskap.
Ja vel.
Durin! Durin, nei!
Det er fire dverger der nede!
Durin!
Eärien, gulv og begre.
Jeg er så lei meg.
Det går bra. Det er i orden, virkelig.
Jeg trodde at tegning var ditt eneste talent.
Skrubbing er bra for fingerferdigheten.
Det sier iallfall laugmesteren.
Hva med dette? Jeg tar gulvet, du tar begrene.
Sistemann ferdig kjøper middag.
Jeg går ikke ut med fremmede unge menn.
Veldig klokt. Hvis jeg ser noen, advarer jeg deg.
Selv om jeg beundrer din vane med å storme alle hindringer
som en ungfole i full galopp...
...har det noen gang falt deg inn at du ikke kjemper mot troll eller orker,
men menn?
Skal du virkelig belære meg i krigskunst?
Nei. Nei, jeg...
Jeg ville ikke våget. Men...
...dronningens hoff er vel ikke akkurat din vanlige slagmark?
Fortsett.
I et tilfelle som dette virker det for meg
som om du burde klarlegge hva motstanderen din frykter mest.
-Og utnytte det? -Nei.
Gi dem et middel til å mestre det.
Slik at du kan mestre dem.
Så etter dine standarder er jeg her
fordi jeg ikke vet hva dronningen frykter?
Mine veldig lave standarder. Ja.
Og det gjorde du, etter å knapt ha møtt henne?
Mens du klarte å kreve et skip, fornærme folket hennes og trosse ordrene hennes.
Det gjorde henne ikke opprørt.
Nå sperrer hun deg plutselig inne.
Hvorfor?
Jeg ba henne kjempe for folket ditt.
Men det var ikke det som gjorde henne sint, var det vel?
Jeg krevde å få snakke med faren hennes.
Kongen i tårnet, som ingen har sett på mange år.
Ser du hva som skjer når du slutter å galoppere og tenker et øyeblikk?
Ikke sammenlign meg med en hest.
Slutt å be meg om å dra, så har du en avtale.
Vær hilset, alv.
Dronningregenten har tatt sin avgjørelse.
Du skal sendes tilbake til alvene med væpnet eskorte. I kveld.
Trå frem.
-Jeg vil ikke anbefale det. -Jeg kan ikke la henne gå.
Det kunne du. Hvis du visste hvor hun skulle.
Hva gjør du her oppe?
Jeg spiste middag.
Hvem er han?
Hvor er uniformen din?
Har du trukket deg fra kadettene?
Nei, verre.
Ble du avskjediget?
Fikk oss alle avskjediget.
Isil...
Vel, du har vunnet. Nå kan du reise vestover.
Jeg ødela livet til vennene mine...
...og svertet vårt familienavn.
Jeg fortjener ikke å dra vest.
Dessuten lar ikke far meg ta Berek.
Det er alven! Hun har rømt.
Let i alle smug.
Beklager, Deres Majestet, for at jeg trenger meg på. Men jeg...
Han svarer ikke på slik tiltale lenger.
Hvordan visste du at jeg skulle hit?
En hel garnison venter utenfor for å eskortere deg til skipet ditt.
Jeg anbefaler deg å gå villig.
Míriel.
Jeg...
Det er greit, far. Jeg er her.
Tilgi meg.
Jeg visste det ikke.
Få vet hvor avfeldig han har blitt.
Jeg vil gjerne fortsette slik.
Da er det tid for sannhet mellom oss.
Faren din holdt fast på alvenes skikker.
Hvorfor gjør ikke du det?
Si det.
Vær så snill.
Min far var alltid behersket i sin tro.
Men etter kroningen hans endret noe seg.
Han ble tverr
og erklærte høyrøstet at vi hadde pådratt oss valaenes vrede,
og måtte gjøre bot, vende tilbake til de gamle skikkene.
Det var uro.
Og da han kunngjorde planer om å gjenoppta forbindelsen med alvene,
gjorde folket opprør.
Mye gikk tapt.
Jeg ble utvalgt til å regjere i hans sted,
med et løfte om å dempe stormen.
Men den første natten, mens hele Númenor sov,
brakte han meg hit.
Palantír.
Sju Synesteiner fantes en gang.
De andre seks er enten tapt eller skjult.
Denne ble gitt til min far.
Og med den, en hemmelighet.
Legg hånden på den.
-Jeg må advare deg... -Jeg har berørt palantíri før.
Men du har ikke rørt denne.
Det var Númenors fremtid du så.
Palantíri viser mange ting.
Noen vil aldri finne sted.
Det har allerede skjedd.
Dette synet begynner med din ankomst.
Tror du at jeg vil forårsake Númenors fall?
Bare Númenor kan forårsake hennes fall.
Valaene ga oss denne øya som lønn for våre dyder.
De kan ta den fra oss om vi skulle gå inn på mørkets stier.
Dyden du snakker om, var dine forfedres troskap til alvene.
Min far trodde det.
Hans vei ødela oss nesten.
Derfor vil jeg i morgen kunngjøre at du er borte.
Og denne krisen er over.
Om ondskapen som stiger i Midgard, ikke stanses,
vil den spre seg og ta oss alle.
Å unngå denne krigen kan være det som fører til undergangen.
Jeg vil ikke spå om gudene. Min avgjørelse er endelig.
En avgjørelse basert på frykt.
Jeg vet hvordan det er å være den eneste,
den eneste som ser,
den eneste som vet.
Kanskje ingen av oss trenger å bære den byrden alene lenger.
Jeg ber deg, Míriel, velg ikke fryktens vei,
men troens.
Stå med meg.
La Númenor kjempe sammen med alvene igjen.
Tro kan binde ett hjerte, Galadriel.
Men den kan ikke bære vekten av et rike.
Beklager.
Skogen er tom. Alle dyrene har flyktet.
Gutten din hadde visst mer forstand enn som så.
Det er noen ved porten!
Tilbake.
-Unna vei. Tilbake! -Slipp gutten gjennom!
Det er nok. Ro dere ned!
Rogn! Hvor er Teo?
Han sa han var rett bak meg.
-Så sulten! -Ikke dytt!
Hun dyttet meg!
Vi har snudd hver stein. Han er ikke her.
Kom igjen.
Hvor er han?
Han er ikke her!
Kom igjen.
Let overalt.
Sjefen flår oss levende om vi ikke finner ham.
Det var sjefen som mistet ham til å begynne med.
Izmûmbogh...
Kom igjen!
Kishdibatoth.
Finn ham!
Ingenting her.
Der borte! Se!
Skal du noe sted, ungblod?
Hvor er det?
Nei!
Hvor har du det?
Kanskje å miste armen vil få deg til å snakke.
Fort, gutt.
De kommer.
Fortsett.
Løp!
Mor?
Bronwyn.
Løp! Kom dere til lysningen!
Hva var det?
Det var en bønn til steinene
om å frigjøre kroppene til gruvearbeiderne som ennå puster under dem.
Jeg kan ikke slutte å tenke at om du ikke hadde gått dit,
kunne Durin ha vært i sjakten da den...
Beklager.
Beklager at jeg løy for deg.
Du var trofast mot vennen min. Det er alt vi trenger å huske.
De dro nettopp ut den siste.
I live. Alle sammen i live.
Faren din må være lettet.
Han stengte den.
Hele åren skal stenges.
-Hele åren? -Alt sammen.
Gi ham tid.
Selv det varmeste kull avkjøles til slutt.
Men iblant skulle jeg ønske det ikke gjorde det.
Iblant skulle jeg ønske jeg kunne si nøyaktig hva jeg synes om ham,
og aldri snakke med den gamle geitebukken igjen!
Min far seilte alene til Valinor
og overtalte valaene til å slutte seg til krigen og beseire Morgoth.
Så store var hans gjerninger
at valaene løftet ham ut av denne verden...
...for å bære Aftenstjernen over himmelen for evig.
I mange år, ved dagens slutt, så jeg opp på den...
...og lurte på hva han tenkte hvis han så på meg.
Ville han være stolt av det jeg har oppnådd med arven hans?
Eller skuffet over de utallige måtene jeg ikke klarte å leve opp til den på?
Men så en kveld slo det meg
at jeg ville vært glad for å høre enhver dom,
så lenge det ga meg muligheten
til å ha en siste samtale med faren min.
Ikke kast bort tiden du har igjen med din.
Elrond, jeg håpet at du kanskje kunne fastslå noe.
Hvordan møttes du og mannen min?
Jeg sa jo at jeg reddet ham fra et troll.
-To stykker. -To stykker. Ja, jeg vet det.
Jeg spurte Elrond.
Da frykter jeg at jeg må rette på din manns beretning.
Det var tre troll. Og det var jeg som reddet ham.
Du hadde ikke husket ansiktet ditt om du stirret i et speil.
Da jeg kom over ham i skogen,
slet han med å unnvike klubbeslagene deres.
Han hylte og skrek.
Det var et kamprop.
Det var så skingrende at jeg trodde det var et barn. Jeg tok buen min...
-Det var et sverd. -En bue.
-Nei. Det var et sverd! -Uansett...
Tilgi meg, far.
Jeg var stolt og sta og tok feil.
Kan du ikke engang se på meg?
Vårt folk tror...
...at når en ny dvergkonge blir kronet,
strømmer stemmene til alle hans forfedre inn i ham...
...og deler sine råd
og sin visdom.
Til og med deres feil.
Men du...
Du trenger ikke vente på den dagen for å høre stemmen min.
For alltid er jeg med deg, min sønn.
Selv i sinne.
Noen ganger i sinne mest av alt.
Det er ingenting å tilgi.
Elrond har bedt meg til å bli med ham til Lindon i morgen.
Skal jeg takke ja?
Elrond har vært overbevisende i sine forsikringer
om at Gil-galad ikke hadde onde hensikter da han sendte ham hit.
Ja. Det har han.
Men intuisjon kan være et mektig verktøy.
Hva forteller din deg?
Det ligger noe mer bak.
Bra, min sønn.
Bra.
Dra til Lindon.
Finn ut hva.
Takk.
Hva er det? Hva er galt?
Jeg har en melding. Fra den som kommanderer vår fiende.
At ditt folk kan få leve om dere oppgir alle krav på disse landene...
...og sverger ham troskap.
Og hvis vi nekter?
Han kommer for Ostirith.
Kom igjen.
Etter min mening fortjener du en tår etter det du gjorde.
Kom igjen, ta den.
Akkurat som du tok det hjaltet fra låven min.
Jeg vet ikke hva...
Gi deg, gutt.
Du vet hva jeg snakker om.
Vet du hva det er? Det er ikke noe sverd.
Det er en makt.
Skapt for våre forfedre av hans herres egen hånd.
En vakker tjener.
Han som var tapt, men skal vende tilbake.
Har du hørt om ham, gutt?
Har du hørt om Sauron?
Du må ha sett det på himmelen.
For noen uker siden nå.
Stjernefallet.
Det betyr at hans tid er nær.
Og det er vår plikt å være klare.
Klare for hva?
Hysj nå, gutt.
Spar kreftene dine.
Du vil trenge dem.
For det som kommer.
Herre og far...
Vi fant det.
Det er i tårnet.
Gå i fred.
Ditt folk vil bli lettet.
De vil snart samle seg i storsalen
og på torget for å høre kunngjøringen din.
Da bør vi ikke la dem vente.
De trofaste mener at når Det hvite treet mister bladene,
er det ingen liten sak,
men selve valaenes tårer,
en levende påminnelse om at deres øyne og deres dom alltid henger over oss.
Det er en skjebnesvanger time i menneskenes skjebner.
En dommens time,
når hver eneste en av oss
må avgjøre hvem vi skal være.
Er våre hjerter blitt som statuene som omgir øya vår?
Eller slår de ennå med blodet til heltene som hugget dem ut?
Er vår tapperhet begrenset til våre slumrende fedres graver?
Eller er den her...
...blant oss selv nå...
...og venter på å bryte frem som soloppgangen?
Jeg ville verken befale eller be dere til noen fare jeg selv ikke møter.
Så jeg har bestemt meg for å selv ledsage alven tilbake til Midgard.
For å hjelpe våre dødelige brødre som nå er beleiret i Sørlandene.
Dronningen har kunngjort sin hensikt.
Våre skip seiler om ti dager.
Ekspedisjonsstyrken vil bestå av modige sønner og døtre
fra hele Númenor.
Hvem er villig til å forplikte seg til å beskytte dronningregenten?
Stå frem og gi deg til kjenne.
Jeg vil tjene.
Jeg vil tjene!
Tekst: Fredrik Lingaas
Kreativ leder Heidi Rabbevåg