‫אני צריך שתישבע.‬
‫סימנים ראשונים של מחצב חדש.‬
‫אלרונד סיפק הבטחות משכנעות מאוד‬
‫שלא היו לגיל-גלד שום כוונות רעות כששלח אותו הנה.‬
‫יש מהלכים נוספים.‬
‫לך ללינדון.‬
‫תברר מהם.‬
‫אתה מסולק מהמשמר הימי! שלושתכם!‬
‫די!‬
‫הרסתי את חייהם של חבריי, ביישתי את שם המשפחה שלנו.‬
‫לך אל האנשים שתפסו מחסה במגדל השמירה הישן.‬
‫תמסור להם מסר.‬
‫שאנשיכם רשאים לחיות אם תוותרו על חזקתכם באדמות,‬
‫ותישבעו לו אמונים.‬
‫יום אחד ישוב המלך האמיתי שלנו.‬
‫אני מאמינה שהאדם שאת מחזיקה בצינוקך‬
‫הוא היורש הגולה האבוד לכס ארצות הדרום.‬
‫אני קוראת לך להילחם איתי...‬
‫- אני אשרת! - אני אשרת!‬
‫...לפני שסאורון יתבע את אדמותיהם לעצמו.‬
‫שיקרת,‬
‫הבאת זר מסוכן אל קרבנו.‬
‫יותירו אותנו מאחור.‬
‫ככה נעמוד בקצב של השאר.‬
‫הוא עוזר לנו ואנחנו עוזרים לו.‬
‫שר הטבעות: טבעות הכוח‬
‫נאד ידה. נאד ידה.‬
‫לא. נדידה.‬
‫נ-די-דה.‬
‫זה אומר לעבור מקום. כמונו, בני הרפוט.‬
‫תבין, אנחנו חורפים ביער העתיק,‬
‫ובאמצע הקיץ אנחנו עוברים לגיא נורפילד, ללקט חלזונות כל זמן שהם טובים.‬
‫- "חלזונות"? - חלזונות, כן.‬
‫וכשעלי האלון הראשונים מאדימים, אנחנו יוצאים אל המטע.‬
‫בוסתן שלם,‬
‫מתפקע מתפוחים, שזיפים, משמשים, גזרים, אתה תאהב אותו.‬
‫כמובן, הבעיה היחידה היא שיש 100 איומים מכאן ועד לשם.‬
‫"איומים"?‬
‫כמו סכנה.‬
‫אתה יודע, אנשים גדולים, זאבים, ערפל, גשם,‬
‫טרולי-גבעות, טרולי-מערות, כל מה שיהרוג אותך.‬
‫"יהרוג"?‬
‫זה אומר להפוך משהו למת.‬
‫אני איום.‬
‫לא ולא, אתה לא.‬
‫- זה יותר... - לא. גחליליות.‬
‫זו הייתה תאונה. זה...‬
‫אתה לא איום.‬
‫אתה טוב.‬
‫אני טוב?‬
‫אתה טוב. כי באת לעזור.‬
‫נורי!‬
‫יופי. האחרים אמורים להיות כבר מוכנים.‬
‫צ'יק צ'ק!‬
‫בוא נלך. קדימה.‬
‫אני...‬
‫אני טוב.‬
‫תיגע בי שוב עם הקב‬
‫ואתלוש את השערות מבהונותיך כשתישן.‬
‫תתלשי לי מהאוזניים באותה הזדמנות.‬
‫זה יחסוך ממני לשמוע את הנחרות שלך.‬
‫תשתוק. אני לא נוחרת.‬
‫- את נוחרת. - את נוחרת.‬
‫נו כבר, המטע לא ינדוד אלינו.‬
‫אולי נזוז מהר יותר אם תשירי לנו את שיר הצעידה של אימך.‬
‫כן, קדימה, פופס, תסלסלי לנו.‬
‫קדימה, זה יעשה לנו טוב.‬
‫השמש שוקעת מהר‬
‫מתחת לעצים וסלעים‬
‫האור שבמגדל‬
‫כבר אינו ביתי‬
‫חלפנו מבטים של אש חיוורת‬
‫חול שחור למיטתי‬
‫הייתי מחליפה את כל מה שהכרתי‬
‫בעד הלא נודע שלפניי‬
‫קראו לי קראו לי, אדמות רחוקות‬
‫גבעות רובניון - וידברוק‬
‫שכן עליי לנוד כעת ביום נדודים זה‬
‫תחת הצוקים - הביצות האפורות‬
‫עליי לנדוד מכאן‬
‫ביום נדודים זה‬
‫שתייה מועטה לי‬
‫ומזון אף פחות‬
‫כוחי אומר לי "לא" אך הדרך דורשת "כן"‬
‫עיקול טרוטה‬
‫רגליי כה קצרות והדרך ארוכה כל כך‬
‫אין לי מנוחה או נוחות‬
‫שום ניחומים פרט לשיר‬
‫עמק הקוצים - הקלעים‬
‫שירו לי שירו לי, ארצות רחוקות‬
‫קומו והדריכו אותי ביום נדודים זה‬
‫אנא הבטיחו למצוא אותי‬
‫ביום נדודים זה‬
‫לבסוף מגיעה תשובתן‬
‫בקור ובכפור‬
‫שלא כל הנודדים או הפלאות אבדו‬
‫לא משנה הצער‬
‫לא משנה המחיר‬
‫שלא כל הנודדים או הפלאות אבדו‬
‫המנהרה הושלמה, הלורד.‬
‫הזרוע שלך. תראה לי אותה.‬
‫מה התחושה?‬
‫כמו אש, האדון-האב.‬
‫הלוואי שיכולת לחוש אותה כמוני.‬
‫שכן בקרוב היא תיעלם.‬
‫ויחד עימה, החלק בי שמכיר גם את חומה.‬
‫זה יחסר לי.‬
‫תזמן את הלגיונות. הגיע הזמן.‬
‫האויב שלנו נשבע לתקוף.‬
‫בתמורה לחמלה,‬
‫הורו לנו לנטוש את המגדל‬
‫ולהישבע אמונים למפקדם.‬
‫נכון שאני לא המלך שחיכיתם לו.‬
‫אבל אם תבחרו לעמוד לצידי ולהילחם,‬
‫המגדל הזה לא יהיה עוד תזכורת לחולשתנו,‬
‫אלא סמל לחוזקנו.‬
‫מי יעמוד לצידי?‬
‫מי מביניכם יקום ויילחם?‬
‫- כן. קדימה. - כן.‬
‫לקום ולהילחם?‬
‫אתם תמותו.‬
‫אני אומר שעדיף להסתכן‬
‫בהשתחוות לאויב לכאורה.‬
‫הבטתי לאויב הזה בעיניים.‬
‫הוא לא מושיעכם.‬
‫אתה חושב שאתה כן?‬
‫אלף?‬
‫אומר זאת לזכות אבותינו,‬
‫הם חיו!‬
‫יחד, נשרוד את זה!‬
‫בואו אחריי, ויחד נשרוד!‬
‫קדימה. אחריי. קדימה!‬
‫קדימה!‬
‫אחריי!‬
‫תיאו!‬
‫זאת ההזדמנות שלנו. זו שעתנו. בוא.‬
‫איתי. בוא, נער. אחריי, נער.‬
‫אפשר עזרה?‬
‫גבוה יותר...‬
‫מספיק עם זה, בחורים.‬
‫עכשיו להעביר את זה.‬
‫- אבא. - איסילדור.‬
‫אנחנו יכולים לדבר?‬
‫למה לא נבחרתי למשלחת?‬
‫- חשבתי שאתה נוסע מערבה. - כבר לא.‬
‫רק אחרי שאעשה משהו ראוי למען נומנור.‬
‫ומהו הדבר הזה? במילותיך.‬
‫אין לי מילים לזה.‬
‫לכן אני מתאמץ כל כך למצוא את הדבר.‬
‫הסיבה שאני מבקש את עזרתך.‬
‫הלוואי שיכולתי לספק אותה.‬
‫אבל יש לנו הרבה יותר מתנדבים מכפי שקיווינו לצרף.‬
‫חצי מהעיר רוצה מקום בספינות הללו.‬
‫תגניב אותי לקדמת התור.‬
‫מה הכישורים שלך?‬
‫- כישורים? - אתה משתייך למשמר הימי?‬
‫- אתה יודע שאני מלח טוב כפליים... - אתה משתייך למשמר הימי?‬
‫למשמר המלכה? לגילדת הסוחרים?‬
‫- מדובר במדים. - גילדת הסייסים?‬
‫ההתנהגות שלך מגוחכת.‬
‫בזמן שזייפת אמונים למסורות האי,‬
‫האנשים האלה חיו אותן.‬
‫מצאו דרכים לתרום. לשרת.‬
‫דבר שברור שלא אכפת לך ממנו.‬
‫אכפת לי. אני מוכן לשרת.‬
‫זה יגרום לי גאווה רבה.‬
‫אבל קיבלת את ההזדמנות שלך.‬
‫ובחרת את הבחירה שלך.‬
‫לסכן חיים של בני נומנור‬
‫בשביל איש מטונף מארצות הדרום ואלפית מחרחרת מלחמות?‬
‫המזכיר פרזון! למה אנחנו שולחים את קרובינו למות?‬
‫פרזון!‬
‫- פרזון! - בואי איתי.‬
‫סלחי לי שלא העברתי מסר. היה שבוע קשה.‬
‫למה הוא לא מנע את זה?‬
‫- הוא נאמן לה. בצדק או... - בשוגג.‬
‫רבים חשים כמוך. עוד לא מספיק כדי לשכנעו, אך תחת לחץ...‬
‫אז זה חייב להיות אתה. הוא יקשיב לך.‬
‫כשאני מדבר, אוזניו נאטמות.‬
‫אז תדבר חזק יותר.‬
‫איש ארצות הדרום.‬
‫יש לך אורחים.‬
‫ולאן האויב הלך אחר כך?‬
‫עוד דרומה, לדעתי. לעבר מגדל השמירה של אוסטירית'.‬
‫איידע את המשמר הימי.‬
‫תודתי, הלורד הלברנד.‬
‫אני בטוחה שידידותך תתגלה יקרת ערך לא פחות כשנגיע ליבשת.‬
‫ליבשת?‬
‫גלדריאל סיפרה לנו על שאיפתך לאחד את בני עמך.‬
‫האומנם?‬
‫אני סמוכה ובטוחה שהיא לא דיברה בחופזה?‬
‫למעשה, התכוונתי...‬
‫בן לווייתי פשוט חש בכובד המשימה שלו.‬
‫אין לי ספק שבבוא העת הוא יתרום את חלקו.‬
‫בהתחשב בכך שסיכנתי את שמי על זה, אני בהחלט מקווה.‬
‫המלכה השליטה, אביך ביקש אותך במגדל.‬
‫"גלדריאל סיפרה לנו".‬
‫תהיתי איך המלכה ידעה לארוב לי ליד מיטתו של אביה.‬
‫לא עלה בדעתי שתמכור אותי תמורת סמל גילדה.‬
‫ניצלת אותי. אחרי שהתחננתי שתניחי לי.‬
‫זה עתה שכנעתי את נומנור לשגר חמש ספינות‬
‫ו-500 אנשים כדי לסייע לבני עמך,‬
‫ולהניח על ראשך כתר.‬
‫רבים עשויים להניח שאתה ניצלת אותי.‬
‫תמצאי ראש אחר להכתיר.‬
‫המקום לא מוצא חן בעיניי.‬
‫זה בסדר, דיל. אלה רק העצים.‬
‫איזה טירוף גרם להם ללכת מכאן?‬
‫מעבר רוקפוט כנראה חסום.‬
‫לא יהיה קל יותר בחושך. תתקדמו הלאה.‬
‫"קל יותר בחושך".‬
‫זאבים.‬
‫אולי תגיד לי מה באמת קורה?‬
‫היערות האלה מעולם לא היו כה ריקים בעונה הזאת.‬
‫זה ברור כמו פצע על השפה.‬
‫הוא אחראי, נכון? הברנש המגודל.‬
‫מה בדיוק את מצפה שאעשה בנידון?‬
‫מה שהיית צריך לעשות במחנה.‬
‫קח את הגלגלים שלהם ותנטוש אותם!‬
‫הוא מסוכן.‬
‫מה יידרש? שמישהי תהפוך לאלמנה?‬
‫או מישהו ליתום?‬
‫אנשים נהיים רעבים.‬
‫תישארו קרובים.‬
‫זה מוזר מאוד...‬
‫משונה ביותר...‬
‫- הלב שלי כמעט התפקע! - מלבה.‬
‫- ראינו טביעות רגליים. - בבוץ.‬
‫כל אחת בתורה, בבקשה!‬
‫לברוח!‬
‫קדימה, לברוח!‬
‫נורי!‬
‫לך מפה‬
‫נורי!‬
‫נורי, תתרחקי משם!‬
‫נורי! נורי!‬
‫לא! הוא יתפוס אותך!‬
‫אל תוותר, אונטמו.‬
‫שאביך יתגאה.‬
‫הם מנחיתים מהלומות כמו ענקי-אבן מאדמות הבור הצפוניות.‬
‫ולמרות זאת?‬
‫אין להם ניסיון מול האויב הזה.‬
‫אולי האלפית תסכים להציע הדרכה?‬
‫יש דרכים רבות להרוג אורק.‬
‫אבל למענכם אלך על חוזק ופשטות.‬
‫לדקור, לסובב, לעקור קרביים.‬
‫תתקפו אותי.‬
‫נראה מי יחתוך בבשר.‬
‫את מי שיעשה זאת, אקדם...‬
‫לדרגת סגן.‬
‫סייפות קשורה לאיזון ולא לחוזק.‬
‫תילחמו עם הרגליים. לא עם הזרועות.‬
‫האלפית נלחמת בחייל בכיכר.‬
‫אל תכה שורשים.‬
‫תמשיך לזוז.‬
‫לעולם אל תסמוך על כוח הזרוע בקרב עם אורק.‬
‫לרוב קל יותר לנצח אותם בתמרונים.‬
‫כל הכבוד, סגן.‬
‫מעולם לא הכרתי עוזר נפח שיודע לעשות את זה.‬
‫לא מאוחר מדי למנוע את זה.‬
‫דודניתך אולי אוחזת בשרביט, אבל האנשים הולכים אחריך.‬
‫- בעזרתם תוכל... - אוכל מה?‬
‫להפעיל את השפעתך.‬
‫לפעמים טיפשות הנעורים מספיקה כדי לגרום לאיש זקן לבכות.‬
‫האם זו טיפשות לנסות למנוע מלחמה?‬
‫זו טיפשות לפעול כנגד הזרם.‬
‫תבין, הגאות יכולה לעלות ולהטביע אדם,‬
‫או לרדת ולסחוף אותו לים.‬
‫החוכמה בשליטה בזרם היא לדעת לאן הוא יזרום כעת.‬
‫אתה מנעת במו ידיך מהמלך הקודם‬
‫לגרור אותנו בחזרה לדרכים נושנות.‬
‫אל תגיד לי שלא תשנה גם את דעתה של מיריאל כעת.‬
‫למה אתה חושב שדעתה של מיריאל ודעתי אינן זהות?‬
‫כי אבי היה מעדיף למות לפני שיקבל פקודות מאלפית.‬
‫"פקודות מאלפית"?‬
‫כשכל זה יסתיים, האלפים יקבלו פקודות מאיתנו.‬
‫דודניתי יכולה לצאת למלחמה למען גלדריאל אם כך תרצה.‬
‫אני יוצא למלחמה למען נומנור.‬
‫איך ייתכן שזה למען נומנור?‬
‫לא למדת דבר?‬
‫בקרוב נציל את האנשים השפלים מהארץ התיכונה,‬
‫נרומם אותם ונעניק להם את המלך שלו הם ציפו ארוכות.‬
‫מלך שיחוב לנו חוב לעד.‬
‫עכשיו תהרהר, אם תוכל, איך זה יועיל לנו.‬
‫מחצבים, יערות, סחר, מיסים...‬
‫לא אעז למנוע את זה. לא בעבור שום הון שבעולם.‬
‫וגם לך לא כדאי.‬
‫הממלכה!‬
‫- הממלכה בסכנה. אני צריך... - הסכנה חלפה, אבא.‬
‫אנו עושים כעת את מה שתמיד האמנת שעלינו לעשות.‬
‫אנחנו מחדשים את הקשרים שלנו עם האלפים.‬
‫אני נוסעת לארץ התיכונה.‬
‫מיריאל?‬
‫כן, אבא.‬
‫זאת אני.‬
‫אל תלכי לארץ התיכונה.‬
‫כל מה שמחכה לך שם...‬
‫מה, אבא? מה מחכה לי?‬
‫אפלה.‬
‫אתה מאמין?‬
‫כולם מדברים על מה שעשית.‬
‫הם מעולם לא חיבבו כך אדם מבחוץ.‬
‫הבאתי לך דונג דבורים.‬
‫תמרח קצת על הכפה, זה יעזור לרגישות.‬
‫היי.‬
‫תפסיק. בבקשה.‬
‫לחיי איחוד נצחי בין שני עמינו הגדולים,‬
‫קהזד ונולדור.‬
‫- לחיי האיחוד. - לחיי האיחוד.‬
‫לפני שהיינות יתחילו להשפיע,‬
‫הלורד דורין, אני רוצה לשבח אותך.‬
‫קהזד-דום נקראה ממלכת הגמדאים השקטה מכולן,‬
‫אבל בחודשים האחרונים, נאמר שהכבשנים שלכם בוערים‬
‫בזוהר כשל עיניו של אאולה עצמו.‬
‫המכרות שלכם רק הולכים ומעמיקים.‬
‫מהו הגורם למרץ המחודש הזה?‬
‫אפשר לשאול אותו דבר לגבי לינדון.‬
‫משגרים את לוחמיה, מרחיבים את עריה.‬
‫מעט פתאומי יחסית לאלפים, לא?‬
‫לרוב לוקח לכם שבועות רק להחליט לחר...‬
‫אם יורשה לי...‬
‫מחוגי הזמן זוחלים לאיטם אצל בני מיננו.‬
‫לרוב אנחנו מתעלמים משנות המאמץ שנתפסות בעינינו כרגע אחד.‬
‫ובעשותנו זאת, לא ארצה להעליב את אורחנו.‬
‫הייתי חושב שליבו של ידידנו הגמדאי חסון מדי‬
‫להיעלבות משאילתה כנה.‬
‫יש לי שאילתה כנה אליך.‬
‫מהיכן השגת את השולחן הזה?‬
‫למה אתה שואל?‬
‫האבן הזאת גדלה רק במעמקים מסוימים.‬
‫המהדהדים שלנו מאתרים מרבץ לעיתים נדירות.‬
‫כל אחת מהן נחשבת בעינינו מתנה יקרת ערך.‬
‫השימוש בה מיועד למטרות המקודשות ביותר.‬
‫אנדרטאות או קברים‬
‫לנספים המכובדים שלנו.‬
‫אנא סלח לחילול הקודש שלנו, הלורד דורין.‬
‫נצטרך לשלוח אותה הביתה איתך, כדי שתטופל בכבוד הראוי.‬
‫טוב לדעת שעוד נותר כבוד בקרב האלפים.‬
‫הוד מעלתך.‬
‫אם כך, לחיי האיחוד בין שני עמינו.‬
‫לחיי האיחוד.‬
‫הנאמנות שלך לגמדאי ראויה להערצה.‬
‫יש לצפות לנאמנות לחבר.‬
‫בלי קשר לגזע שלו.‬
‫האם זה מצדיק לשקר למלכך?‬
‫תהיתי, המלך העליון, אם למעשה אתה הוא זה שמשקר לי.‬
‫הלכתי לקהזד-דום בהצעת ידידות, כשהאמת היא‬
‫שרצית משהו הרבה יותר מוחשי, לא כן?‬
‫אתה מכיר את "שיר שורשי הית'ייגליר"?‬
‫תספר לי אותו, בבקשה.‬
‫אגדה עלומה שבעיני רוב נחשבת למפוקפקת...‬
‫תספר לי אותו, אלרונד "פרדל".‬
‫הוא מספר על קרב,‬
‫במעלה פסגות הרי האובך.‬
‫לא על כבוד או מחויבות, אלא על עץ.‬
‫שיש הטוענים שהוחבא בתוכו אחרון הסילמרילים האבודים.‬
‫מצד אחד לחם אלף לוחם,‬
‫בעל לב טהור כשל מנווה,‬
‫ששפך את כל אורו לתוך העץ כדי להגן עליו.‬
‫מולו, בלרוג של מורגות',‬
‫שתיעל את כל שנאתו לתוך העץ כדי להרוס אותו.‬
‫במהלך הקרב האינסופי שלהם, ברק אחז בעץ...‬
‫חישל מהעימות ביניהם, כוח...‬
‫כוח טהור ומואר כמו הטוב.‬
‫חזק ובלתי נכנע כמו הרוע.‬
‫אומרים שהוא חלחל דרך השורשים לתוך מעמקי ההר,‬
‫שם הוא ממתין כבר מאות שנים.‬
‫דורין צדק.‬
‫אז אתה מודה שהגמדאים אכן מצאו אותו.‬
‫המחצב שמכיל את האור מהסילמריל האבוד?‬
‫אני מודה רק בזאת.‬
‫הבטחתי לדורין שלעולם לא אחשוף את סודות בני עמו.‬
‫ומה אם עמידה בהבטחתך לבני עמו‬
‫פירושה לחרוץ את גורלם של בני עמך?‬
‫הבחנו בזה תחילה רק לפני שובה של גלדריאל.‬
‫קיווינו שאם נגרש אותה מכאן,‬
‫ובכך נשים סוף לשרידי המלחמה האחרונים,‬
‫אולי נעצור את הדעיכה.‬
‫אבל חרף כל מאמצינו,‬
‫ההידרדרות שלנו רק הואצה.‬
‫שידפון העץ הוא רק ביטוי חיצוני‬
‫למציאות פנימית.‬
‫שאורם של האלדר,‬
‫האור שלנו, דועך.‬
‫מי עוד יודע את זה?‬
‫מעטים בלבד.‬
‫אני שואל שוב, ובפעם האחרונה,‬
‫האם הגמדאים מצאו את המחצב או לא?‬
‫נשבעתי לדורין שבועה.‬
‫בעיני כמה, ייתכן שאין לזה משקל רב.‬
‫אבל להערכתי,‬
‫בדיוק בדברים כאלה נשמותינו צרורות.‬
‫אין בכוונתי לתת לנשמתי לפרוח בשביל סתם תקווה.‬
‫התקווה אף פעם לא סתמית, אלרונד...‬
‫גם כשהיא דלה.‬
‫כשכל שאר החושים נמים,‬
‫עין התקווה היא הראשונה להתעורר, האחרונה להיעצם.‬
‫אם האלפים ינטשו כעת את הארץ התיכונה,‬
‫צבאות האופל יצעדו על כל פני האדמה.‬
‫זה יהיה הסוף,‬
‫לא רק של עמנו, אלא של כל העמים.‬
‫אם התקווה למנוע את זה אינה סיבה מספקת‬
‫לגרום לך לשקול שוב את שבועתך,‬
‫אני מציע שתמצא סיבה אחרת.‬
‫מהי הארץ שבידי בני אלמוות‬
‫קמה מהים המפריד?‬
‫ארץ המתנה, ארץ הכוכב‬
‫לזרוח לעולמים?‬
‫זוהי נומנור נומנור הנאווה‬
‫אי נוצץ מלא בחן...‬
‫אמרתי שזה לא יהיה מסוכן.‬
‫אני מתערב שזה ייגמר עד שנרד מהספינה.‬
‫רק אל תגיד לאבא שלי.‬
‫הוא כל הזמן מתרברב בפני כול שחתנו לעתיד הוא גיבור מלחמה.‬
‫שירו! קדימה, שירו!‬
‫אתם זוכרים את המילים, לא?‬
‫אחרי ששמעתי אותך צווח אותן כל הערב, אני חושש שלעולם לא אשכח אותן.‬
‫אולי איסילדור ישיר איתך.‬
‫זה יהיה מעניין.‬
‫ארצנו תיכון תמיד חרבותינו יכבשו את המוות‬
‫- התשובה היא לא. - עוד לא אמרתי שום דבר.‬
‫אנחנו מכירים 15 שנים.‬
‫אתה באמת חושב שאני לא יודע מה באת לומר?‬
‫- בעצם 16, אבל... - אונטמו.‬
‫בסדר. מה באתי לומר?‬
‫התנצלות מפורטת למדי שאונטמו, כמובן,‬
‫היה מקבל מיידית, אבל אני לא.‬
‫ואתה יודע למה?‬
‫אתה מתנצל רק כי אתה חושב שעכשיו, אחרי שקודמתי,‬
‫אוכל להכניס אותך למשלחת.‬
‫- אתה יכול? - בסדר.‬
‫אני רק רוצה לומר שלא הייתי מקבל אותה מייד.‬
‫- אבל אני שמח שהתנצלת. - הוא לא.‬
‫התנצלתי!‬
‫אבל אשמח להתנצל שוב. אני מצטער שהתחלתי את התגרה.‬
‫עכשיו קחו אותי איתכם בבקשה.‬
‫לא.‬
‫מה דרוש כדי לתקן את המצב?‬
‫טוב, יש לך מהלומה חופשית.‬
‫לסת, בטן, תבחר אתה. מהלומה אחת.‬
‫שלוש.‬
‫שתיים.‬
‫בעצם...‬
‫זה היה כמו שלוש.‬
‫אז תעלה אותי לספינה?‬
‫איסילדור, אתה ידידי הוותיק ביותר.‬
‫ואם אתה רוצה לדעת את האמת, אתה כנראה עדיין הטוב ביותר, אבל...‬
‫- מה? - אונטמו, בבקשה.‬
‫אני לא יכול, במצפון נקי, לסכן את שמי‬
‫ולהמליץ עליך לתפקיד שאתה עלול לנטוש.‬
‫הפעם הזו תהיה שונה.‬
‫יום אחד, אני מקווה שכך יהיה.‬
‫יום אחד, אני מקווה שתמצא משהו‬
‫שתסכים להקריב למענו כל דבר.‬
‫אני אטפל למענך בברק. אני מבטיח.‬
‫ברק נוסע?‬
‫מפקד הסייסים גייס אותו.‬
‫מצטער, איסיל. הים תמיד צודק.‬
‫אתה נוסע סמוי?‬
‫אתה עומד לשרוף את הספינה?‬
‫לך מכאן כעת. לא אומר לאיש שראיתי אותך.‬
‫- תושיט לי את הפנס. - לא.‬
‫תן לי את זה!‬
‫לכנס את כולם. מהר!‬
‫תוציאו אותם. מהר.‬
‫- תוציאו אותם! - איסילדור?‬
‫איסילדור?‬
‫מה קרה?‬
‫הוא היה בספינת דייגים. חבית כנראה התפוצצה.‬
‫חבית?‬
‫הוא הציל את חיי.‬
‫הוא יכול היה לנטוש אותי. הוא הציל את חיי.‬
‫קפטן!‬
‫יש לנו סיבה לחשוד שמדובר בשודד חולף,‬
‫אבל טרם זיהינו אותו.‬
‫למזלנו לא איבדנו גם את שאר הספינות.‬
‫זה ניסיון ברור להצית בך ספקות, המלכה השליטה.‬
‫- אל תאפשרי זאת. - אני נאלץ לחלוק על האלפית.‬
‫אולי באמת פעלנו בפזיזות.‬
‫ממלכה יש להנהיג. לא לגרור.‬
‫אני ממליץ שנדחה את המסע,‬
‫עד שיהיה לנו די זמן לכבוש יותר לבבות למטרתך.‬
‫האויב שלנו הולך ומתחזק מיום ליום. אולי מדי שעה של היסוס.‬
‫תזכרי מדוע בחרת בדרך הזאת. תזכרי את אמונתך.‬
‫את חושבת שאני יכולה לשכוח?‬
‫נותרו לנו עוד שלוש ספינות. וברכתו של אביך.‬
‫מה לגבי הלורד הלברנד?‬
‫הוא ממתין להפלגתנו.‬
‫אני בטוח בכך.‬
‫שאומר למשמר הימי להוריד כוננות?‬
‫המועצה הזו תתכנס שוב באור ראשון כדי להחליט סופית.‬
‫תוודאי שהלורד הלברנד יהיה נוכח.‬
‫מה הצלחת לברר?‬
‫אלרונד, סלח לי.‬
‫לסלוח לך?‬
‫שלא סיפרתי לך קודם לכן.‬
‫ידעת.‬
‫התחננתי בפניו שיכניס אותך בסוד העניינים מההתחלה,‬
‫אבל המלך העליון אסר על כך.‬
‫והמיתריל הזה...‬
‫הוא ישועתנו היחידה?‬
‫אלרונד, אני בחנתי אותו תחת כל לחץ אפשרי.‬
‫דבר לא מעמעם את אורו.‬
‫אנחנו מאמינים שאם נצליח להשיג כמויות גדולות ממנו במהירות,‬
‫שיספיקו להרוות את אחרון האלפים באורם של הוולאר פעם נוספת...‬
‫אז, כן.‬
‫כן. בהחלט ייתכן שזה כך.‬
‫אני מצטער.‬
‫שהמלך העליון הונה אותי?‬
‫או שכעת גורל אנשינו נחרץ אלא אם אפר שבועה?‬
‫ואבגוד בחבר?‬
‫הייתי שם, אלרונד, בלילה שבו אביך הפליג.‬
‫איש בן תמותה שהאמין שיצליח לשכנע את האלים עצמם‬
‫לבוא להילחם למעננו.‬
‫שמעתי את אימך מתחננת בפניו לא ללכת,‬
‫מבקשת ממנו, מפצירה בו, למה, למה דווקא הוא?‬
‫ואתה יודע מה הוא אמר?‬
‫כי הוא היחיד שיכול היה לעשות את זה.‬
‫טעיתי שניצלתי אותך.‬
‫על כך אני מצטערת.‬
‫מחר, המלכה תזמן אותך לפגישה.‬
‫קולך בפגישה הזאת עשוי להכריע אם המשימה תקום או תיפול.‬
‫- תעזור לי. - אני חושב שעזרתי לך די והותר.‬
‫אז תעזור לעצמך.‬
‫תפסיק להילחם בי, ויחדיו הבה נילחם בהם.‬
‫לפני זמן לא רב, אנשים כמוני נלחמו לצידם.‬
‫אנשים כמוך. לא אתה עצמך.‬
‫את טועה.‬
‫את לא יודעת מה עשיתי לפני שהגעתי לרפסודה ההיא.‬
‫את לא יודעת איך שרדתי.‬
‫איך כולנו שרדנו.‬
‫וכשהאנשים האלה יגלו את זה, הם יגרשו אותי.‬
‫וגם את.‬
‫לפעמים, כדי למצוא את האור עלינו לגעת תחילה באפלה.‬
‫מה את יודעת על האפלה?‬
‫של מי היה הפגיון הזה, גלדריאל?‬
‫את מי איבדת?‬
‫את אחי.‬
‫מה קרה לו?‬
‫הוא נהרג.‬
‫במקום של אפלה וייאוש.‬
‫בידי משרתיו של סאורון. האם זה מספיק לך?‬
‫אז מדובר בנקמה?‬
‫אי אפשר להרוות את הצמא בשתיית מי ים.‬
‫אז מה העניין? למה את ממשיכה להילחם?‬
‫את מבקשת שאלך למקום היחיד שנשבעתי לא לשוב אליו לעד.‬
‫המעט שתוכלי לעשות זה לומר לי מדוע.‬
‫מדוע את ממשיכה להילחם?‬
‫כי אני לא יכולה להפסיק.‬
‫הפלוגה שהובלתי מרדה בי.‬
‫חברי הקרוב ביותר קשר קשר עם המלך להגלות אותי.‬
‫וכולם התנהגו באופן הזה...‬
‫כי לדעתי הם כבר לא בידלו ביני...‬
‫ובין הרשע שבו נלחמתי.‬
‫צר לי.‬
‫על אחיך.‬
‫על כל זה.‬
‫צר לי.‬
‫הצער שלך לא מקל על כאבי.‬
‫ומלאכת כפיים לא תקל על שלך.‬
‫לא תמצא פה שום שלווה.‬
‫גם אני לא.‬
‫שום שלום בר קיימא בשום דרך‬
‫פרט לזו הנמצאת מעבר לים.‬
‫לחמתי מאות שנים בשאיפה לזכות בשלוותי.‬
‫ככה תזכה בשלוותך.‬
‫חיכיתי ליום הזה זמן רב.‬
‫היום שבו בני מינך ישובו לבסוף,‬
‫ירוממו אותנו מהרפש והטינופת,‬
‫לתפוס את מקומנו הראוי לצידכם.‬
‫אני נודר נדר לשרת אותך לעולמי עולמים.‬
‫אני נודר נדר נאמנות לסאורון.‬
‫אתה הוא סאורון, לא כן?‬
‫היי... חכה...‬
‫אם כך, אשרת אותך. תהיה מי שתהיה.‬
‫רק דם יכול לאחד.‬
‫ולדרג?‬
‫ולדרג...‬
‫ולדרג, לא.‬
‫לא...‬
‫לא!‬
‫תכוון גבוה יותר בפעם הבאה.‬
‫ואל תפחד כל כך מהחוט.‬
‫למה לטרוח ללמד אותי?‬
‫כי לקח לי יותר מ-200 שנים‬
‫לפתח את האומץ שבזכותו אני עומד פה הלילה.‬
‫אתה מצאת אותו ב-14 שנים בלבד.‬
‫ואנחנו נזדקק לו בקרב הצפוי.‬
‫כל חיי, בני מינך צפו בנו.‬
‫ספרו כל לחשוש.‬
‫כל סכין מטבח חד מדי.‬
‫כולנו עומדים להיקבר במגדל הזה.‬
‫אז למה להיקבר איתנו?‬
‫כי בספירת הלחשושים והסכינים,‬
‫למדתי להכיר את הקולות והידיים שמאחוריהם.‬
‫מחציתנו עזבו זה עתה.‬
‫אבל מחצית נשארו.‬
‫כולל אותך.‬
‫אז תכוון גבוה יותר.‬
‫יש משהו שאתה לא יודע.‬
‫ראיתי את זה בעבר.‬
‫זה מפתח.‬
‫נוצר באומנות כשפים נשכחת של האויב, במטרה לשעבד את אבותיכם.‬
‫מפתח למה?‬
‫איני יודע.‬
‫מפקד האויב דיבר על הפיכה לאל.‬
‫על הענקת בית לאורקים באדמות הללו.‬
‫אבל לא משנה מה הן תוכניותיו, דבר אחד ודאי.‬
‫האויב שלנו יודע שבנך מחזיק במה שנחוץ לו כדי לממש זאת.‬
‫כמה זמן?‬
‫ימים.‬
‫אולי שעות.‬
‫אפשר לשרוד את זה, ברונווין.‬
‫יש דרך.‬
‫חייבת להיות.‬
‫היא קיימת.‬
‫לא! תשתחוו לאויב ותאבדו הכול.‬
‫החל מבנך, ובני בניו.‬
‫בני עמכם עמלו עידן שלם כדי לזכות בחזרה במעלותיהם הטובות.‬
‫האם תמחקו הכול בגלל רגע אחד של ייאוש?‬
‫בוודאי יש דרך אחרת.‬
‫תנקוב בה. אני מפצירה בך.‬
‫ראית?‬
‫צדקתם כשהשגחתם עלינו.‬
‫כי נועדנו לאפלה.‬
‫ככה אנחנו שורדים.‬
‫אולי כאלה אנחנו.‬
‫וכאלה נהיה תמיד.‬
‫מוטל פה הרבה יותר על הכף, מאשר רק החיים שלנו.‬
‫כשמורגות' יצא למלחמה, יבשות שלמות שקעו.‬
‫מי יכול לומר אילו זוועות עלולות להשתחרר,‬
‫אם האויב שלנו ישיג את זה?‬
‫איזה כוח יש לנו לעצור בעדו?‬
‫תביט סביבך. זה נגמר.‬
‫- עוד לא. - בקרוב.‬
‫וכשהם יצעדו לעברנו, המגדל הזה ייפול.‬
‫נאמפאט!‬
‫נאמפאט! ‬
‫המצאת את זה, נכון?‬
‫דיסה רצתה שולחן חדש כבר שנים, אז...‬
‫בחייך, הוא לא כל כך כבד.‬
‫לא משקל השולחן מכביד עליי.‬
‫למה לא תגיד מה העניין?‬
‫כי כשחולקים בנטל הוא נחלק לשניים או מוכפל.‬
‫תלוי בלב שמקבל אותו.‬
‫בשם זקנו של אאולה! מספיק עם המריחות.‬
‫תן לי את הבשר, ושיהיה נא.‬
‫לא הייתי ישר איתך, דורין.‬
‫לא באתי לקהזד-דום בשם הידידות, אלא השאפתנות.‬
‫לא ידעתי את זה.‬
‫אבל באתי בשביל המיתריל.‬
‫למה?‬
‫בלעדיו,‬
‫על בני מיני לנטוש את החופים האלו עד האביב, או להישמד.‬
‫להישמד?‬
‫להישמד כיצד?‬
‫נשמותינו האלמותיות ידלדלו לכדי לא כלום,‬
‫יצטמצמו לאיטן,‬
‫עד שניוותר צללים בלבד‬
‫הנסחפים בזמן הגואה.‬
‫לעולמים.‬
‫אז הגורל של כל גזע האלפים נמצא בידיי?‬
‫כך נראה.‬
‫תגיד את זה שוב.‬
‫גורל כל גזע האלפים נמצא בידיך.‬
‫בידי מי?‬
‫בידיך.‬
‫תביא את החולצות המגונדרות שלך. בוא נתחיל ללכת.‬
‫- דורין... - עוד אל תודה לי.‬
‫תודה לי אחרי שנמצא דרך לשכנע את אבי.‬
‫אפשר להתחיל לזוז, בבקשה?‬
‫יש מסע ארוך בחזרה.‬
‫ואור השמש הזה מתחיל לעשות לי כאב בטן.‬
‫בתנאי אחד. תגיד לדיסה שהשולחן ממני.‬
‫אל תגזים, אלף.‬
‫הלורד הלברנד, המלכה השליטה מזמנת אותך.‬
‫תראו מי זכה בהצבה בזכות אבא שלו. שוב.‬
‫הרווחתי את שלי. כמוך.‬
‫חייל.‬
‫תתייצב אצל מפקד הסייסים.‬
‫חשבתי שאני בפרשים.‬
‫נכון.‬
‫מנקה אורוות.‬
‫חיילים!‬
‫להתיר חבלים!‬
‫לפרוש מפרשים!‬
‫מפליגים לצפון-מזרח.‬
‫אל הארץ התיכונה.‬
‫כן!‬
‫השמש שוקעת במהירות‬
‫בינות עצי האבן‬
‫האור שבמגדל‬
‫אינו ביתי יותר‬
‫עיני עבר של אש חיוורת‬
‫חול שחור למיטתי‬
‫נתתי את כל מה שידעתי‬
‫תמורת הבלתי נודע לפנים‬
‫קראו לי קראו לי, ארצות רחוקות‬
‫כי עליי עכשיו לשוטט ביום נדודים זה‬
‫למרחקים חייב לנדוד‬
‫יום הנדודים הזה‬
‫שתיה יש מעט לי‬
‫ואוכל פחות‬
‫כוחי אומר לי לא אך הנתיב אומר כן‬
‫רגליי אינן קצרות והדרך כה ארוכה‬
‫אין לי מנוחה או נוחות‬
‫שום נחת מלבד השיר‬
‫שירו לי שירו לי, ארצות רחוקות‬
‫או, זרחי והוליכי אותי יום הנדודים‬
‫בבקשה הבטיחי למצוא אותי‬
‫יום הנדודים‬
‫בסוף מגיעה התשובה‬
‫דרך קור ודרך כפור‬
‫שלא כל התוהים או הנודדים הולכים לאיבוד‬
‫לא משנה הצער‬
‫לא משנה המחיר‬
‫שלא כל התוהים או הנודדים הולכים לאיבוד‬
‫תרגום כתוביות: תמי יפה‬
‫בקרת כתוביות גדי לוי‬