Esküdj meg, hogy hallgatsz!
Az első darabok egy új ércből.
Elrond rendkívül meggyőzően bizonygatta,
hogy Gil-galad nem hátsó szándékkal küldte őt ide.
Valamiről nem tudunk.
Menj Lindonba!
És járj utána!
Nem lesztek tengerőrök! Egyikőtök sem!
Elég!
Tönkretettem a barátaim életét, szégyent hoztam a családunkra.
Menj az emberekhez, akik az őrtoronyban kerestek menedéket!
Adj át nekik egy üzenetet!
Életben hagy titeket, ha lemondtok ezekről a földekről,
és hűséget fogadtok neki.
Egy nap visszatér az igazi királyunk.
A férfi, akit bezártatok,
Délfölde trónörököse, aki száműzetésbe kényszerült.
Harcoljunk együtt...
-Én szolgálok! -Én szolgálok!
...mielőtt Sauron megkaparintja földjeiket.
Hazudtál,
és egy veszélyes idegent hoztál közénk.
Hátra fognak minket hagyni.
Így tartunk lépést a többiekkel.
Ő segít nekünk, mi pedig neki.
A GYŰRŰK URA: A HATALOM GYŰRŰI
Vándorság.
Nem, vándorlás.
Ván-dor-lás.
Utazást jelent. Amit mi is csinálunk.
Telente az Öregerdőben lakunk.
Nyáron átmegyünk a Norföldi-szurdokba csigázni, amíg lehet rendesen.
-Csigázni. -Igen, csigázni.
És ha rőtre változnak a tölgylevelek, akkor irány a liget.
Egy igazi gyümölcsös.
Ahol van dögivel alma, szilva, barack, répa. Tetszeni fog.
Csak száz veszély les ránk, amíg el nem érünk innen oda.
"Veszély"?
Ami bánthat.
Mint a nagyok népe, a farkasok, a köd, az eső,
a hegyi trollok, a barlangi trollok, és minden, ami megöl.
"Megöl"?
Ami miatt meghalsz.
Én vagyok veszély.
Nem, dehogy.
-Ez sokkal... -Nem. Szentjánosbogár.
Az csak véletlen volt. És...
Te nem jelentesz veszélyt.
Te jó vagy.
Én jó?
Te jó vagy. Mert szeretnél segíteni.
Nori!
Remek! Kész vannak a többiek.
Csipkedd magad!
Menjünk! Gyere!
Én vagyok...
Én vagyok jó.
Ha megint megböksz a mankóddal,
álmodban letépdesem a szőrt a lábadról.
Akkor már tépdesd le a fülemet is!
Legalább nem hallanám, ahogy horkolsz.
Csudákat, nem is horkolok!
-De, horkolsz. -De, horkolsz.
Gyerünk már! Így soha nem érünk oda a ligetbe.
Talán könnyebben haladnánk, ha közben énekelnéd anyukád sétálódalát.
Ez az, Poppi, trillázz egy kicsit!
Ugyan már, szívesen hallgatnánk.
Mily szép a rőt alkony
S a látóhatár
Bár jó volt itt egykor
Nem otthon ez már
A fáról, mondd, mi les?
Az út porán hálj
Jöjj, adj fel most mindent
És meg sose állj
Hívogass, hívogass Hisz távol vagy még
RHOVANION-DOMBSÁG – BOJTORJÁN-PATAK
A vándorút vár rám, és óv a nagy ég
ALSÓSZIKLA – SZÜRKE-LÁP
Nagy vándorút vár rám
És óv a nagy ég
Az élelmem fogytán
S nincs már sok víz
De szívem így szól: "Nosza, lássuk, mit bírsz"
PISZTRÁNG-KANYAR
Mily kurta kis lábak Mily végtelen táj
Nincs mentsváram semmi
Csak dalom, mi száll
BOGÁNCS-VÖLGY – FONATOK
Énekelj, énekelj Hisz távol vagy még
Ó, tudd meg, örökké Nem óv a nagy ég
És légy ott, mikor már
Nem óv a nagy ég
Ó, hallom a választ
Mit a metsző szél fújt
Ha bolyong a vándor, a sors támaszt nyújt
Nem számít a bánat
Nem számít, mi sújt
Ha bolyong a vándor, a sors támaszt nyújt
Elkészült az alagút, nagyuram.
A karod! Hadd lássam!
Milyen érzés?
Mint az égő tűz, úratyánk.
Bárcsak azt éreznéd, amit én!
Hamarosan eltűnik.
És vele együtt a melegének emlékét is elfelejtem.
Hiányozni fog.
Szólj a katonáknak! Itt az idő.
Az ellenségünk támadni fog.
A kegyelemért cserébe
el kell hagynunk ezt a tornyot,
és hűséget kell fogadnunk a parancsnokuknak.
Nem én vagyok a király, akire vártatok.
De ha úgy döntötök, hogy harcoltok az oldalamon,
ez a torony nem annak állít emléket, hogy milyen gyenge a népünk,
hanem annak, hogy mennyire erős!
Ki áll hát mellém?
Ki fog közületek harcolni?
-Jó, csináljuk! -Igen!
Melléálltok?
Melléálltok a harcban?
Az biztos halál.
Azt mondom, jobb lenne, ha a sorsra bíznánk magunkat,
és behódolnánk az állítólagos ellenségnek.
Én már találkoztam az ellenséggel.
Ő nem a megmentőtök.
Te talán az vagy?
Tünde!
Gondoljatok csak az őseinkre!
Mindent túléltek!
Együtt túlélhetjük ezt!
Kövessetek, és együtt tényleg túléljük ezt!
Gyertek! Utánam! Gyerünk!
Gyorsan!
Kövessetek!
Theo!
Itt a lehetőség. Itt az idő. Gyere!
Tarts velem, fiam! Csatlakozz hozzám!
Tudnál segíteni?
Magasabbra!
Elég lesz, fiúk!
Az mehet a hajóra.
-Apám! -Isildur!
Beszélhetnénk?
Miért nem mehetek az expedícióra?
-Nyugatra vágysz, nem? -Már nem.
Tennem kell valamit Númenor dicsőségére.
És az mi volna? Szerinted.
Nem tudom megmondani.
Ezért próbálok rájönni, mi az.
Ezért kérem, hogy segíts.
Bár segíthetnék!
De sokkal több az önként jelentkező, mint amennyit el tudunk vinni.
A fél város fel akar jutni a hajókra.
Tegyél a lista elejére!
Elég rátermett vagy?
-Rátermett? -Netán tengerőr vagy?
-Tudod, hogy kétszer olyan jó tengerész... -Tengerőr vagy?
Vagy a királynő testőre? Céhtag?
-Az egyenruha számít? -Vagy pedig lovas?
Ne légy nevetséges!
Te csak úgy teszel, mintha érdekelnének e sziget hagyományai,
ők viszont tisztelik őket.
Segítik a közösséget, szolgálják.
De téged ez vajmi kevéssé érdekel.
Érdekel. Szolgálni akarok.
Semmi sem tenne büszkébbé.
De megvolt az esélyed.
És eljátszottad.
Kockáztassuk a númenoriak életét
egy szutykos délföldiért és egy uszító tündéért?
Pharazôn kancellár! Miért külditek testvéreinket a halálba?
Pharazôn!
-Pharazôn! -Gyere velem!
Sajnálom, hogy nem szóltam hamarabb. Sűrű hetem volt.
Apád miért nem tesz valamit?
-Hű Mírielhez. Akár helyes... -Nem az.
Sokan gondolják így. Apám hezitál, de ha kapna egy lökést...
Akkor beszélj vele! Rád biztos hallgat.
Ha én beszélek, bezárul a füle.
Akkor beszélj hangosabban!
Délföldi!
Jöttek hozzád.
És aztán merre ment az ellenség?
Tovább délnek, gondolom. Az ostirithi őrtorony irányába.
Szólok a tengerőröknek.
Köszönöm, Halbrand uram!
A veled kötött szövetségnek jó hasznát vesszük majd, miután kikötünk.
Micsoda?
Galadriel elmondta, hogy egyesíteni kívánod a népedet.
Ezt mondta?
Remélem, nem elhamarkodottan beszélt.
Az volt a szándékom...
Útitársamnak nagy teher nyomja a vállát.
De egész biztos, hogy ha kell, megteszi, ami szükséges.
Mivel a jó híremet kockáztatom érte, erősen remélem.
Régenskirálynő, atyád arra kér, hogy keresd fel a toronyban.
"Galadriel elmondta"?
Furcsálltam, hogy a királynő tudta, hogy utamat kell állnia atyjánál.
Nem hittem, hogy elárulsz egy céhpecsétért.
Kihasználtál. Miután szinte könyörögtem, hogy hagyj békén.
Meggyőztem a númenoriakat, hogy küldjenek öt hajót
ötszáz emberrel a néped megsegítésére,
hogy megkoronázhassanak.
Inkább úgy tűnhet, hogy te használtál ki engem.
Keress mást királynak!
Nem tetszik ez a hely.
Semmi baj, Kaporka. Ezek csak fák.
Megőrültek ezek, hogy erre mentek?
Biztos elzáródott a Sziklaláb-átjáró.
Az sem segít, ha sötét lesz! Na mozgás!
"Segít, ha sötét."
Farkasok!
Mi lenne, ha elárulnád, mi folyik itt valójában?
Ez az erdő még sose volt ilyen üres az évnek ebben a szakában.
A napnál is világosabb.
Erről ő tehet, ugye? Az a böhöm lény.
Mit vársz tőlem, mit tegyek?
Amit a táborban is tenned kellett volna.
Szedd ki a kereküket, és hagyjuk itt őket!
Meddig várunk még?
Amíg valaki meg nem özvegyül?
Vagy meg nem árvul?
Mindenki éhes.
Csak óvatosan!
De különös!
Felettébb furcsa...
-Majd kiugrott a szívem a helyéről! -Mályva!
-Lábnyomokat láttunk. -A sárban.
Egyszerre csak egy, kérlek!
Futás!
Siessünk!
Nori!
Nori, mentsd a bőröd!
Nori!
Jaj, fel fog falni!
Védekezz, Ontamo!
Ne hozz szégyent apádra!
Mintha az Északi-láp kőóriásait látnám harcolni.
Valóban?
Ilyen ellenséggel még nem harcoltak.
A tünde talán szolgálhat néhány tanáccsal?
Több módszer van az orkok ellen.
De a kedvetekért legyen a hatásos és egyszerű.
Szúr, forgat, belez.
Támadjatok meg!
Meglátjuk, melyikőtök tud megsebezni.
Akinek sikerül, azt előléptetem...
hadnaggyá.
A kardvívás az egyensúlyról szól, nem az erőről.
A lábaddal harcolj, ne a karoddal!
A tünde a katonákkal harcol a téren!
Ne eresszetek gyökeret!
Mozogjatok!
Nyers erővel nem győzhetsz az orkok ellen.
Gyakran könnyebb túljárni az eszükön.
Gratulálok, hadnagy!
Ilyet még nem láttam kovácssegédtől.
Még nem késő leállítani.
Az unokatestvérednél a jogar, de a nép téged követ.
-Kihasználhatnád a... -A mit?
A hatalmadat.
A fiatalok bolondsága könnyet csal az öregek szemébe.
Bolondság megakadályozni egy háborút?
Bolondság az árral szemben úszni.
Az embert a változó áramlat leránthatja a mélybe,
vagy elsodorhatja a parttól.
Ha az ember uralni akarja a vizet, akkor tudnia kell, hogyan mozog.
Egyedül megakadályoztad, hogy az előző király
visszarángasson minket a múltba.
Ne mondd nekem, hogy nem tudod meggyőzni Mírielt!
Miért gondolod, hogy Míriellel nem ugyanúgy vélekedünk?
Mert apám sosem engedelmeskedne egy tündének.
Hogy én a tündének?
Miután ennek vége, a tündék engedelmeskednek nekünk.
Az unokatestvérem nyugodtan háborúzhat Galadrielért, ha akar.
Én Númenorért fogok harcolni.
Hogy lenne ez Númenorért?
Hát semmit se tanultál?
Hamarosan megmentjük Középfölde alantas népét.
Felemeljük őket, és megkapják a királyt, akire rég várnak.
Akit örökre lekötelezünk.
Találd ki, ha tudod, hogy ebből hogyan húzunk hasznot!
Bányák, erdők, áruk, adók...
Ennek nem állok az útjába, a tenger minden kincséért sem.
És te se tedd!
A királyság!
-A királyság veszélyben van, én... -Már elmúlt a veszély, atyám.
Most azt csináljuk, amit mindig is helyesnek tartottál.
Megújítjuk szövetségünket a tündékkel.
Középföldére utazom.
Míriel?
Igen, atyám.
Én vagyok az.
Ne menj Középföldére!
Nem vár más rád ott, mint...
Mi, atyám? Mi vár rám ott?
A sötétség.
Nem fogod elhinni!
Mindenki arról beszél, amit csináltál.
Még sose lelkesedtek ennyire egy idegenért.
Hoztam egy kis méhviaszt.
Kenj belőle a mancsodra, enyhít a fájdalmon.
Hé!
Hagyd abba! Kérlek!
Éljen soká a szövetség dicső népeink,
a khazadok és a noldák között!
-A szövetségre! -A szövetségre!
Mielőtt fejünkbe száll a bor,
Durin uram, fogadd elismerésem!
Khazad-dûm a legcsendesebb törpbirodalomként ismert,
de úgy hírlik, az elmúlt hónapokban kohóitok úgy izzottak,
akár Aulë fénylő szemei.
És egyre lejjebb hatoltok a földbe.
Minek tulajdonítod ezt az újult hevületet?
Én ugyanezt kérdezhetném Lindonról.
Hajóra teszitek a harcosokat, városokat építetek.
Felgyorsultak a dolgok, nem?
Máskor heteket töprengtek, elmenjetek-e egy jót sza...
Ha szabadna...
Számunkra oly lassan vánszorog az idő kereke,
hogy gyakorta évek munkáját is csupán egy pillanatnak érzékeljük.
De a világért se kívánnánk megbántani vendégünket.
Úgy vélem, törp barátunk sokkalta szívósabb annál,
mintsem hogy a szívére vegyen egy őszinte kérdést.
Én is feltennék egy őszinte kérdést neked.
Honnan szereztétek ezt az asztalt?
Miért érdekel?
Ez a kőzet kizárólag bizonyos mélységben található meg.
A rezonátoraink olyan ritkán találnak ilyen telepet,
hogy mindegyikre ajándékként tekintünk.
Körültekintően használjuk, csak a legszentebb célokra.
Szobrokhoz, sírboltokhoz.
Megtisztelve őseinket.
Kérlek, bocsásd meg e szentségtörést, Durin uram!
Hazaküldetjük veled. Használjátok a kellő tisztelettel!
Jó tudni, hogy még nem veszett ki a tisztesség a tündékből.
Király uram!
Igyunk tehát népeink szövetségére!
A szövetségre!
Csodálatra méltó a törp iránti hűséged.
Elvárható, hogy hű legyek a barátomhoz.
Fajtól függetlenül.
Ez arra is felhatalmaz, hogy hazudj a királyodnak?
Lehet, nagykirály, hogy valójában te hazudtál nekem.
Barátságot ajánlva mentem Khazad-dûmba, de te igazából
ennél kézzelfoghatóbbra vágytál, nem igaz?
Ismered Hithaeglir gyökereinek történetét?
Hadd halljam!
Az egy misztikus legenda, mely sokak szerint kétes hitelű.
Hadd halljam, Elrond Peredhel!
Egy csatáról szól,
amelyet a Ködhegység csúcsainál vívtak.
Nem becsületből vagy kötelességből, hanem egy fáért.
Amelybe egyesek szerint az utolsó szilmarilt rejtették.
Az egyik oldalon egy tünde harcos küzdött.
Szíve tiszta volt, akár Manwëé.
Fényével védelmezte a fát.
Vele szemben állt Morgoth balrogja,
aki gyűlöletével megpróbálta elpusztítani.
Végtelen párbajuk közepette villám csapott a fába.
Így összecsapásukból létrejött egy nagy erő.
Egy olyan erő, amely könnyű és tiszta, mint a jó.
És olyan hatalmas és hajthatatlan, mint a gonosz.
A gyökereken keresztül leszivárgott a hegy gyomrába,
és évszázadok óta ott lapul.
Durinnak igaza volt.
Szóval azt mondod, a törpök rábukkantak.
Ott lakozik az ércben az eltűnt szilmaril fényessége.
Egy dolgot mondhatok.
Megfogadtam, hogy nem fedem fel a törpök titkait.
És ha azzal, hogy betartod az ő népüknek adott szavad,
azt éred el, hogy elpusztul a te néped?
Nem sokkal azelőtt vettük észre, hogy Galadriel visszatért.
Azt reméltük, ha elküldjük őt,
és ezzel a háború utolsó emlékét is eltöröljük,
lassíthatjuk a hanyatlást.
De sajnos hiába próbálkoztunk,
a pusztulás csak felgyorsult.
A fán lévő üszög csupán a felszíni tükröződése
a mélyebb valóságnak.
Annak, hogy az eldák fénye,
a mi fényünk kihunyóban van.
Ki tud még erről?
Néhány kiválasztott.
Újfent kérdem, és most utoljára.
Rábukkantak a törpök az ércre, vagy sem?
Szent esküt tettem Durinnak.
Egyeseknek ez talán nem jelent sokat.
De én úgy vélem,
lelkünket épp az ilyen dolgok kötik a porhüvelyünkhöz.
Nem szeretném, hogy a lelkem tovaszálljon holmi csalfa remény miatt.
A remény sosem csalfa, Elrond.
Ha még oly csekély is.
Amikor minden más érzék szunnyad,
a remény szeme pattan ki elsőként, és zárul le utolsóként.
Ha a tündék kénytelenek lesznek elhagyni Középföldét,
a sötétség seregei végig fognak masírozni az egész világon.
És akkor befellegzett
nem csupán a mi népünknek, hanem az összes fajnak.
Ha annak reménye, hogy talán megakadályozhatod ezt, nem elég,
hogy átgondold az esküdet,
akkor találj rá más okot!
Mi hát a föld, mit léttel tölt
A halhatatlan kéz?
Kegy volt csupán e fényvilág
Mire sok csillag lenéz
Ez Númenor Szép Númenor
A hely, mi csupa báj...
Mondom, nem lesz veszélyes.
Szerintem az egésznek vége lesz, mire lejutok a hajóról.
Csak apám meg ne tudja!
Boldog-boldogtalannak henceg, hogy a leendő veje egy hős katona.
Gyerünk! Énekeljünk!
Tudod a szöveget, ugye?
Miután egész éjjel ezt óbégattad, sose megy ki a fejemből.
Lehet, hogy Isildur énekelne.
Ez érdekes lesz.
Hát éljen még e hely soká És kardunk védje őt
-A válaszom nem. -Még nem mondtam semmit.
Már 15 éve ismerlek.
Azt hiszed, nem tudom, mit akarsz mondani?
-Inkább 16, de persze... -Ontamo!
Jól van. Mit akarok mondani?
Most jönne a cirkalmas bocsánatkérés, amit Ontamo
azonnal elfogadna, én viszont nem.
Tudod, miért?
Csak azért kérnél bocsánatot, mert azt hiszed, most, hogy előléptettek,
el tudlak vinni az expedícióra.
-El tudsz? -Tessék!
Csak megjegyezném, hogy nem fogadtam volna el azonnal.
-De jó, hogy bocsánatot kértél. -Nem kért.
De igen!
És szívesen megteszem újra. Sajnálom, hogy megütöttelek.
Kérlek, vigyetek el!
Nem.
Hogyan tehetném jóvá?
Egyszer megüthetsz.
Állon vagy gyomron, rajtad áll. Egy ütés.
Három.
Kettő.
Inkább...
Ez háromnak érződött.
Szóval, akkor elvisztek?
Isildur, te vagy a legrégebbi barátom.
Ha érdekel, talán még mindig te vagy a legjobb barátom, de...
-Mi? -Ontamo, kérlek!
Nem tehetem kockára a jó híremet azzal,
hogy olyasmire javasollak, amit előbb-utóbb úgyis feladsz.
Ezúttal más a helyzet.
Remélem, egyszer így lesz.
Remélem, egyszer találsz majd valamit,
amiért bármit képes vagy feláldozni.
Majd gondját viselem Bereknek. Ígérem.
Berek is megy?
Az istállómester elviszi.
Sajnálom, Isil. A tengernek mindig igaza van.
Elbújtál itt, hogy elvigyenek?
Fel akarod gyújtani a hajót?
Tűnj el, de azonnal! Nem szólok senkinek, hogy láttalak.
-Kérem a lámpást! -Ne!
Ereszd el!
Hívjatok ide mindenkit! Futás!
Mentsük ki őket! Gyorsan!
Mentsük ki őket! Isildur?
Isildur!
Mi történt?
Kemen halászni volt. Biztos felrobbant egy hordó.
Egy hordó?
Megmentette az életem.
Otthagyhatott volna, de megmentett.
Kapitány!
A gyanú szerint egy erre járó briganti tehette.
De még nem tudjuk, hogy ki.
Kész szerencse, hogy a többi hajó nem veszett oda.
Ezzel nyilvánvalóan kételyeket akartak ébreszteni benned.
-De ne hagyd! -Sajna nem értek egyet a tündével.
Talán mégis elhamarkodtuk ezt.
A népet vezetni kell, nem rángatni.
Azt javaslom, halasszuk el az utat,
amíg nem nyerünk meg több embert az ügyednek.
Ellenségünk napról napra erősebb lesz. Sőt, óráról órára. Cselekedjünk!
Ne feledd, miért döntöttél így! Ne feledd, miben hiszel!
Azt hiszed, elfelejtem?
Még ott van három hajónk. És atyád áldása.
Mi van Halbranddal?
Várja, hogy induljunk.
Abban biztos vagyok.
Szóljak a tengerőröknek, hogy maradunk?
Pirkadatkor újra összehívom a tanácsot, hogy döntést hozzunk.
Tegyél róla, hogy Halbrand is itt legyen!
Mit állapítottál meg?
Bocsáss meg, Elrond!
De miért?
Mert nem mondtam el hamarabb.
Te tudtad.
Könyörögtem, hogy avassunk a bizalmunkba már az elején,
de a nagykirály nem hagyta.
Ez a mithril...
Ez az egyetlen reményünk?
Elrond, kipróbáltam, mindennek kitettem.
Semmi nem tompítja el a fényét.
Úgy véljük, ha sikerül gyorsan óriási mennyiséget beszereznünk belőle,
annyit, hogy minden tündét még egyszer eltölthessünk a valák fényével...
akkor igen.
Igen. Megmenthet minket.
Sajnálom.
Hogy a nagykirály becsapott?
Vagy hogy a népünkre pusztulás vár, hacsak nem szegem meg az eskümet?
Elárulva a barátomat.
Én ott voltam, Elrond, amikor apád útnak indult.
A halandó férfi, aki azt hitte, meggyőzheti az isteneket,
hogy háborúzzanak értünk.
Hallottam anyádat. Könyörgött neki, hogy ne keljen útra.
Nem bírta felfogni, hogy miért neki kell elmennie.
Tudod, mit mondott apád?
Azt, hogy csak ő tudja megtenni.
Helytelen volt, hogy kihasználtalak.
Kérlek, bocsáss meg!
Holnap a királynő magához fog hívatni.
A tanácskozás során a te szavad dönti el, hogy a terv kútba esik-e.
-Segíts nekem! -Már épp eleget segítettem.
Akkor magadon segíts!
Ne ellenem küzdj! Küzdjünk inkább együtt!
Nem is olyan régen a magamfajta emberek az ellenség oldalán harcoltak.
A magadfajták, nem te magad.
Tévedsz.
Nem tudod, mit tettem, mielőtt a tutajra kerültem.
Nem tudod, hogy maradtam életben.
Hogy maradtunk mind életben.
És ha az emberek rájönnek, ellöknek maguktól.
Ahogy te is.
Néha a fényt keresve meg kell érintenünk a sötétséget.
Mit tudsz te a sötétségről?
Kié volt a tőr, Galadriel?
Kit vesztettél el?
A bátyámat.
Mi történt vele?
Megölték.
Egy sötét és reménytelen helyen.
Sauron szolgái. Eleget hallottál?
Tehát ez a bosszúról szól.
Ha a szomjúság gyötör, a tengervíz mit sem ér.
Akkor miért? Miért folytatod a harcot?
Arra kérsz, hogy pont oda térjek vissza, ahova sohase akartam.
Legalább áruld el, miért akarod ezt!
Miért folytatod a harcot?
Mert nem adhatom fel.
A csapat, amelyet vezettem, fellázadt ellenem.
A legjobb barátom összejátszott a királlyal, hogy száműzzenek.
És mindnyájan azért tettek így...
mert nem tudtak többé megkülönböztetni...
a gonosztól, amit üldöztem.
Sajnálom.
A bátyádat.
Mindent.
Sajnálom.
A sajnálatod nem enyhít a fájdalmamon.
A kovácsmesterség pedig nem enyhít a tiéden.
Itt nem fogsz békére lelni.
És én sem.
Tartós megnyugvásra egy módon lelhetünk.
Akkor, ha átkelünk a tengeren.
Évszázadokon át küzdöttem, hogy megtaláljam a békét.
Mindketten így találhatjuk meg.
Már régóta várom ezt a napot.
Azt, amikor végre visszatértek hozzánk.
És kiemeltek minket a sárból és mocsokból.
És elfoglalhatjuk a minket megillető helyet az oldaladon.
Esküszöm, hogy örökké szolgállak, nagyúr.
Hűséget fogadok Sauronnak.
Te vagy Sauron, nem igaz?
Hé! Várj!
Jó, szolgállak téged. Bárki is vagy.
Csak a vér köthet hozzám.
Waldreg!
Waldreg...
Waldreg, ne!
Ne...
Ne!
Ne csináld!
Ne!
Célozz magasabbra!
És ne félj annyira az idegtől!
Minek akarsz tanítani?
Mert nekem több mint 200 évbe telt,
amíg elég bátorságot gyűjtöttem ahhoz, hogy ma itt álljak.
Neked elég volt 14 év.
Nagy szükségünk lesz rád a harcban.
Egész életemben figyeltetek minket.
Minden suttogásunkat,
minden kést, ami túlzottan éles.
Mindnyájan itt végezzük a toronyban.
Miért akarod te is itt végezni?
Mert miközben figyeltem a suttogásokat és a késeket,
megismertem a hozzájuk tartozó hangokat és kezeket is.
Az emberek fele elment.
De a másik felük itt maradt.
Köztük te is.
Célozz magasabbra!
Mutatok valamit.
Láttam már ezt korábban.
Ez egy kulcs.
Mágiával hozták létre, és ezzel hajtották rabigába az őseiteket.
De minek a kulcsa?
Azt nem tudom.
Az ellenség parancsnoka azt mondta, hogy istenné válik.
És hogy otthont ad az orkoknak e földeken.
De bármi is a terve, egyvalami biztos.
Tudja, hogy a fiadnál van az, amivel végrehajthatja.
Mennyi időnk van?
Napjaink.
Talán óráink.
Túl fogjuk élni, Bronwyn.
Lesz megoldás.
Kell lennie.
Van bizony.
Ne! Ha behódolsz az ellenségnek, azzal mindent elveszel.
A fiadtól és az ő fiaitól is.
A néped egy koron át azon fáradozott, hogy visszanyerje a becsületét.
Mindezt sutba dobnád, mert kétségbe vagy esve?
Kell hogy legyen más megoldás.
Hát mondjad! Könyörgök!
Látod?
Jó, hogy szemmel tartottatok minket.
Mert a sorsunk a sötétségbe szólít.
Így maradunk életben.
Talán mi ilyenek vagyunk.
És sose változunk.
Itt most sokkal több forog kockán, mint az életünk.
Amikor Morgoth háborúzott, egész földrészek tűntek el.
Ki tudja, ez milyen borzalmakhoz vezethet,
ha az ellenség megszerzi?
Mégis mi módon tudnánk megállítani?
Nézz körül! Vége van!
-Még nincs. -De hamarosan.
Ha támadnak, nem tudjuk megvédeni a tornyot.
Nampat!
Csak kitaláltad, igaz?
Disa már évek óta szeretne egy új asztalt...
Ne csináld, nem olyan nagy ügy!
Nem az asztal súlya nyomja a lelkem.
Akkor ki vele! Mi bánt?
De a teher megosztva olykor nehezebb is lehet.
Attól függ, milyen szívvel fogadják.
Aulë szakállára! Elég legyen ebből végre!
Elő a farbával! Ne köntörfalazz!
Nem voltam őszinte veled, Durin.
Nem a barátság vitt Khazad-dûmba, hanem a számítás.
Bár nem tudtam róla.
De a mithrilért mentem.
Miért?
Mert anélkül
az enyéimnek vagy el kell hagynia e partokat tavaszig, vagy végünk.
Végetek?
De hát hogyhogy?
A halhatatlan lelkünk elsorvad, semmivé lesz.
Szép lassan eltűnik.
Mígnem árnyakká válunk.
És elsodor minket az idők szele.
Örökre.
Tehát az egész tünde faj sorsa az én kezemben van?
Igen, úgy tűnik.
Mondd csak ki te is!
Az egész tünde faj sorsa a te kezedben van.
Kiében?
A tiédben.
Ne ülj ott, mint egy darab kő! Induljunk!
-Durin... -Még ne hálálkodj!
Majd csak akkor, ha sikerült meggyőznünk apámat.
Most pedig elindulnánk végre?
Hosszú az út hazáig.
A sok napsütéstől kezd kavarogni a gyomrom.
Kérnék valamit. Mondd meg Disának, hogy az asztal tőlem van!
Ne feszítsd túl a húrt!
Halbrand uram! A régenskirálynő hívat.
Na kinek szerzett helyet az apja? Megint.
Kiérdemeltem. Ahogy te is.
Katona!
Vár az istállómester.
Nem a lovasságnál leszek?
De igen.
Mint ganajozó.
Katonák!
Figyelem!
Vitorlát feszíts!
Irány északkelet!
És Középfölde!
Igen!
Mily szép a rőt alkony
S a látóhatár
Bár jó volt itt egykor
Nem otthon ez már
A fáról, mondd, mi les?
Az út porán hálj
Jöjj, adj fel most mindent
És meg sose állj
Hívogass, hívogass Hisz távol vagy még
A vándorút vár rám, és óv a nagy ég
Nagy vándorút vár rám
És óv a nagy ég
Az élelmem fogytán
S nincs már sok víz
De szívem így szól: "Nosza, lássuk, mit bírsz"
Mily kurta kis lábak Mily végtelen táj
Nincs mentsváram semmi
Csak dalom, mi száll
Énekelj, énekelj Hisz távol vagy még
Ó, tudd meg, örökké Nem óv a nagy ég
És légy ott, mikor már
Nem óv a nagy ég
Ó, hallom a választ
Mit a metsző szél fújt
Ha bolyong a vándor, a sors támaszt nyújt
Nem számít a bánat
Nem számít, mi sújt
Ha bolyong a vándor, a sors támaszt nyújt
A feliratot fordította: Gáspár Bence
Kreatív supervisor Heltai Olga