Ha rőtre változnak a tölgylevelek, akkor irány a liget.
Csak száz veszély les ránk, amíg el nem érünk innen oda.
Én vagyok veszély.
Hagyd abba!
A mi fényünk kihunyóban van.
Ez a mithril... Ez az egyetlen reményünk?
Tehát az egész tünde faj sorsa...
A te kezedben van.
Sauron egykor népetek ellensége volt. Nem csak az enyém.
Keltsük életre Númenor és a tündék szövetségét!
Mentsük meg a délföldieket!
Ide vele!
Ide rejtettük.
Éljen soká Délfölde igaz királya!
Éljen soká!
Fedezékbe!
A királynő!
Theo!
A GYŰRŰK URA: A HATALOM GYŰRŰI
Segítség!
Halbrand!
Elendil!
Halbrand!
Anyám! Édesanyám!
Anyám!
Gyere csak!
Gyere ide!
-Megsérültél? -Nem.
Maradj mellettem!
Gyere!
Hol van Ontamo? Velem volt!
Kússz!
Kússz! Nem hagylak magadra!
Katona, ide!
Valandil!
Katona, már hiába.
Nem él.
Erre!
-Már nem él. -Gyerünk!
Segítség!
Katonák, mindjárt leszakad a tető.
Hozzuk ki őket!
Gyertek! Erre!
Fogd meg a kezem! Semmi baj.
Menjetek! Maradjatok együtt!
Siess, királynőm!
Gyerünk!
Gyorsan, a hídhoz!
Vidd el őket innen!
Ne!
Isildur!
Vén Bakcserző a réten
Oly sok csigára lelt
Hogy volt belőlük száz is
Mit szívem irigyelt
Ott, előttünk!
A liget! Szerintem megjöttünk.
Három napja is ezt mondtad.
Nem, igaza van. Ez itt ismerős.
Gyerünk!
Érzed? Füstszag. A többiek már biztos sütnek-főznek.
Gödrös úr!
Mi történt?
A dédnagyapám mesélt olyan hegyekről lent, délen, amik tűzkövet köpnek.
Sokáig szunnyadnak.
Akár évszázadokig is.
És csak akkor ébrednek fel, ha új gonosz van felemelkedőben.
Borláb!
A barátod. A nyakigláb.
-Nem lehet, hogy... -Mi nem lehet?
Talán ő tud segíteni.
-Gyerünk, Nori! -Ahogy a farkasokkal is.
-Mire vársz? -Nem tudom...
Már olyan sokat segített.
Nem kérhetünk tőle folyton szívességet.
Értem.
Majd én megkérdezem.
Sadok!
El az útból, gyerekek!
Á keuta...
Á envinyata...
Envinyata...
Lótë na...
-Lótë na... -Mit motyog ez?
Biztos olyasmiket, hogy a fa is megértse.
Sadok, a fák nem beszélnek.
Dehogynem!
Ne zavarjátok!
Envinyata!
Lótë na!
Jóságos kecskeháj! Ez működik.
Segít nekünk.
Pont, ahogy Sadok mondta.
Kaporka, vigyázz!
-Ne! -Nori!
Kicsikéim! Lányok!
Nori! Kaporka!
Kaporka, Nori, ugye jól vagytok?
Így.
Ugye jól vagytok?
Semmi bajom. Tényleg.
Semmi...
Szükségünk volna egy szent dologra e hegyből.
És cserébe mi is szent dolgot ajánlunk.
Ha megengeditek, hogy hozzáférjünk a mithrilbányákhoz,
a tündék készek ellátni e várost
vaddal, búzával,
és Eriador öreg erdeiből származó fával mostantól öt évszázadig.
Öt évszázadig?
Nagy vállalás, ha be is tartják...
Betartom, amit vállalok.
Látom, tudsz néhány szót kőnyelven.
Elismerésem.
Mondd csak, miért bízzunk a tündék szavában?
Ne bízzatok!
De az én szavamban bízhattok.
Ugyanis nem egyszerű tünde vagyok, hanem Elrond, a féltünde.
És látom a tündékben, amit ők maguk nem látnak meg.
Épp ezért járultam eléd ez ügyben egyedül.
Könyörgök...
mentsd meg a népemet!
Kérlek, nemes király! Segíts!
Most beszédem van a fiammal.
Mi lesz a válaszod, atyám?
Úgy tartják, hogy amikor Aulë megteremtette a népünket,
két elemből alkotott meg minket.
Tűzből és kőből.
A bennünk élő követ az örökkévaló csábítja.
Ellenáll az idő múltának.
A tűz viszont az igazságot lesi.
Tudja, hogy egy nap minden az enyészeté lesz.
-És hamuvá porlad. -Atyám...
Nem bányászunk ott, ahol nem bírja a föld.
Nem hatolunk a sötétségen túlra.
Oda, ahol valami csalfa árny mindannyiunkat a hegy alá temetne.
Nem kockáztatom a törpök életét,
hogy a tündék kijátszhassák a halált.
Hogy kijátszhassák a halált?
Atyám!
A barátom fuldoklik.
És a kezét nyújtja, hogy húzzam a partra.
Azt várod, hogy lökjem félre a kezét,
mert aggódsz, hogy lesz egy kis kőomlás?
A tündék sorsa felől hosszú korokkal ezelőtt döntöttek.
Olyanok, akik sokkal bölcsebbek,
és sokkal távolabbra látnak nálunk.
Ha nem hallgatunk a szavukra, ez az egész királyság romba dőlhet.
Sőt, talán egész Középfölde is.
Sajnálom, fiam.
De ütött az órájuk.
Tetves szakállú, szívtelen vén bolond!
Mi van, ha igaza van?
Ugye nem gondolod, hogy ezt hagyjuk?
Mi mást tehetnénk?
Azt mondtad, a többi nemes törp nyitottnak mutatkozott a javaslatra.
Ha mi magunk újranyitjuk azt a bányát,
és látják, hogy lehet biztonságosan bányászni,
talán mellénk állnak.
Talán rá tudjuk kényszeríteni apádat.
Ő nem csupán az apám, Disa.
Ő a királyunk.
Milyen apa lennék,
ha a gyerekek azt látnák, hogy a királyi szó
annyit nyom a latban, mint a szélben szálló salak?
Jól van, rendben.
Azt kár volt mondanom, hogy tetves szakállú.
-Meg azt is, hogy bolond. -Igen.
Nem.
Nem. Én is gyűlölöm, ha sárral dobálod anyámat.
Azért azt ne feledjük, hogy anyádnak tényleg tetves a...
Csak vicceltem.
Gondolom, úgyse tudlak rávenni, hogy maradj vacsorára.
Értesítenem kell Gil-galadot.
Hamarosan már nem lesz király, mert hamarosan Lindon se lesz.
Akkor hát most ég veled?
Nem mondjuk, hogy "ég veled".
-Azt mondjuk, namá... -Namárië.
Ez több puszta búcsúnál.
Azt jelenti: "Menj a jó felé!"
Elrond!
Miért csinálták ezt?
Hogy ez legyen az otthonuk.
Az Árnyföldjük.
Akkor visszahódítjuk, és elűzzük őket.
Se védhető pozíciónk, se erősítésünk.
E földek halottak.
Menjünk az élőkhöz!
Vagy döfjünk acélt a torkukba!
Vége van.
Számomra nincs. Kizárt!
De muszáj!
Muszáj.
Mit vagy így feldúlva? Nem a te hibád volt.
De igen.
Ne állj meg! Az az!
Segíts nekik ott hátul!
Isildur?
-A királynő! -Életben van.
-Királynőm! -Ott van!
-Ugye jól van? -Azt hittem, elvesztettük.
Királynőm!
Tessék, a lovam!
Kapitány...
-Kapitány... -Hol van?
Hol van a fiam?
Meghaltak, igaz?
Arondir. A barátaim. Az...
Az anyám. Mindenki.
Az, amit nem tudunk, lyukat fúr az elmébe. Ne töltsd ki találgatással!
Hova tartunk?
A númenoriak a hegygerincen vertek tábort.
Azon a hegycsúcson túl.
Biztos oda menekültek. A többi túlélővel együtt.
Anyádat is beleértve.
Legyünk résen! Az orkok már nappal is tudnak mozogni.
Öltem én már meg orkot.
Mikor annyi idős voltam, mint te, még nem léteztek orkok.
És most? Mennyivel végeztél?
-Sokkal. -Az jó.
Én azért ezt nem mondanám.
Miért nem?
Sötét lesz a szívünk, ha ilyenre azt mondjuk, jó.
A gonosznak alkalma nyílik tanyát verni bennünk.
A háborúkban van külső és belső harctér.
Ezt minden katonában tudatosítani kell.
Még bennem is. És benned is.
Hát katona volnék?
Talán lehet még belőled az.
Mikor érünk már végre a táborunkba?
A magaslat mögött van.
És mikor érünk már ki ebből a füstből?
Álljatok meg!
Mikor értünk ki belőle?
Már jó ideje.
Értem.
De látod?
Csak a homályt.
Menjetek csak tovább!
Vezessétek a lovam! Ne vegye észre senki!
Elendil!
Elendil, kérlek!
Menjetek tovább!
Nagy Zölderdőnek hívják.
Húzd be a nyakad, és tartsd a szemed a sziklákon!
A nagyok népe amott él, azokon túl.
Ha szerencséd van, segíthetnek megtalálni a csillagaidat.
Én csak annyit mondhatok,
hogy legutóbb akkor láttuk őket,
amikor őseink még messzi, ismeretlen vidékeken éltek,
több mint ezer esztendeje.
Jó régóta vándorolsz. Még ha nagy lábad van is.
Kár, hogy letértem az útról.
Amikor láttam azt az aláhulló csillagot, egyszerűen hagynom kellett volna.
-Elanor... -Te figyelmeztettél, anya.
És most már értem.
Csak egy gyaplábú vagyok.
És sose leszek több.
Irány az ágy, Nori!
Ezt itt majd reggel befejezzük.
Te vesztettél már el valakit?
Miattuk.
Mármint családtagodat.
A bátyámat. Finrodot.
És a férjemet.
A férjedet?
Celebornnak hívták.
Egy virágos réten találkoztunk.
Táncoltam, és ő meglátott.
Te táncoltál?
A háború akkor még oly' távolinak tűnt!
Amikor harcba indult, lehordtam.
Nem volt rá jó a páncélja.
Úgy nézett ki, mint egy kagyló.
Soha többé nem láttam őt.
Nemes hölgy!
Amit az előbb mondtál...
tévedés.
Nem a te hibád volt.
Az enyém.
Nem akartad, hogy ez történjen.
Miattam lelt erőre az ellenség. Én tehetek mindenről.
Egyesek tényleg így gondolkoznak.
De szerintem a bölcsek a szívünk mélyére is néznek.
A tiéd mélyén nem ez volt.
Ne vedd a nyakadba e napnak a terhét, Theo!
Mert nehéz lesz majd megszabadulnod tőle.
De hogy hagyjam magam mögött?
A sötétségen túl is vannak erők, amelyek világunkban működnek.
Lehet, hogy az ilyen napokon
rá kell bíznunk magunkat az ő tervükre...
feladván a miénket.
Odalett az otthonom.
Hol van ebben a terv?
Még magam sem látom.
Uram!
Pofa be!
Mi az? Mit érzel?
Hamut.
Csak hamut, semmi mást.
Gyerünk! Nincs erre időnk.
Pihenj, amíg tudsz!
Ha felkel a nap, indulunk.
Lesz olyan?
Egy újabb rengés.
Hagyjuk, hogy a kő megtalálja a helyét!
Önfegyelem, tünde uram!
Az hozza meg a sikert?
A küzdelmünk során így volt.
Biztos?
Na ne!
Direkt veszítettél?
Nem legyőzni akartalak,
csak elérni azt, hogy hallgass meg.
Hazudsz, tünde.
Egy percre tényleg...
kifulladtam.
A csudába is!
Tünde létedre mindig is túl törpszerű voltál.
Te pedig eléggé tündeszerű törp vagy, Durin.
Durin fia.
-Kinek nagyatyja is... -Élcelődj csak, ha jólesik.
A legtöbb, amit egy törp elérhet, az, hogy méltó az apja nevére.
De van titkos nevünk is.
Amit csak magunk között használunk.
Csak a családunk tudhatja.
Az asszony, a szüleink, a nővéreink, a fivéreink.
-Elrond... -Hagyd csak, Durin!
Majd utána.
Jó.
Durin!
Atyám!
Több van, mint gondoltuk volna.
-Durin király, annyi... -Hallgass!
Atyám, csak nézd meg!
Vigyétek a tündét!
Amikor anyád világra hozott,
egy ideig rendellenesen fejlődtél.
Zihálva vetted a levegőt.
Szánalmas hangot adtál ki, mint a csikorgó krétakő.
Azt mondták, még a telet se éred meg.
De minden éjjel,
miután anyád könnyes szemére végre megváltó álom szállt,
odatartottalak a tűzhöz.
Nem hagytam, hogy elszenderedj.
Úgy tűnt, így kevésbé szenvedsz.
Egyik éjjel
néztem az apró kis, hamvas arcodat,
és megláttam rajta...
egy öreg törpkirály nagy szürke szakállát.
Mindjárt tudtam, hogy rettegni fognak, akár egy nagy sereget.
Amikor anyád felébredt, mondtam neki...
hogy ne sírdogáljon többet.
A fiunk életben marad, és hegyeket mozgat meg!
Hogy mozgassak meg hegyeket, atyám,
ha attól is megremegsz, hogy kiások egy árva lukat?
Nagy dolgokat vársz tőlem,
de közben elfojtasz bennem minden törekvést,
minden tettvágyat,
minden gondolatot, ami nem tőled ered.
Ahhoz, hogy a vas a legnagyobb súlyokat is megbírja,
előbb állnia kell még a legkomolyabb próbákat is!
Az, hogy halálra ítéljük a barátainkat, nem holmi próba!
Elrondot ugyanúgy a fivéremnek tekintem,
mintha az anyám méhének tüzében edződött volna.
Hogy merészeled...
Hogy merészeled?
Megidézed anyád emlékét,
ezzel támasztva alá, hogy jogosan árultad el a néped?
Nem! Inkább te árultad el a néped!
Eldobod a jövőnket, hogy tovább kapaszkodhass a múltba.
Szégyent hoztál arra a koronára!
Hagyd ott!
Már nem a tiéd.
A nagy csigázás közben A kisded vadul sírt
A patak vitte messze Mint kismadár a hírt
Poppi! Te meg mit csinálsz?
Szerinted mégis mit csinálok?
Ne, az eleségünk! Ne fald be! Takarékoskodni kell.
Szerintem előbb nézz ki, és utána beszéljünk!
Mi...
-Odanézz! Őrület! -Ebből még el is tudunk adni egy keveset.
Parancsolj!
Nem is értem. Hogy lehet ez?
Mit gondolsz?
Ő segített.
Hát elhiszed ezt, Nori?
Annyi van, hogy csaphatunk egy nagy lakomát,
és úgy is ki fog tartani, amíg elérünk Fagyott Halig.
Mályva azt mondta, csinál valami almastószt.
-Almaszószt! -Azt mondtam.
Apától.
Köszönöm, Mályva! Hol van a húgod?
Ez az. Van még odabent hely? Végeztünk.
...apja megy utána A csöpp hangja mezőt tölt
Így szólt királya víznek
"Most csigaformát ölt"
És Bakcserző vajh mit tett? Mit szánt is ő, és bánt
Hisz falánk őkegyelme Befalta a kis...
Várjatok!
Rossz irányba mentek!
Arra indult.
Siessetek!
Nori!
-Hagyjátok békén! -Hallottátok!
-Tűnjetek innen! -De hamar!
Ha csak a lába szőre is meggörbül, akkor nektek végetek!
Gyerünk! Úgy! Fogjátok meg jó erősen!
Egyszerre!
Bízd csak rám!
Nem.
Hazatérsz. Hallod?
Velünk tartasz.
Kérlek! Berek!
-Kérlek! -Nem hallgat rád.
Egyikünkre se hallgat.
Bár ne mentettem volna ki a tündét!
Ott kellett volna hagynom a tengerben.
Theo?
A régenskirálynő. Ő is itt van?
Már majdnem készen vagyunk.
Egy órán belül indulhatunk.
Mi lesz a délföldiekkel?
Egy csapatunk itt marad velük. Biztonságos helyre mennek.
És keresik az eltűnteket.
Galadriel!
Númenorban nem térdelünk.
Nem Númenorban vagytok.
Egyikőtök sem.
Ez az én hibám. Csak az enyém.
Várnak a hajóink, királynőm.
Bontsunk vitorlát, és vissza se nézzünk!
Miattam ugyan ne szánakozz, tünde!
Szánjad inkább az ellenségeinket!
Fogalmuk sincs, mit robbantottak ki.
Mert én, Míriel,
Ar-Inziladûn leánya megfogadom,
hogy Númenor még visszatér.
A tündék már várni fognak.
Kapitány, szálljunk tengerre!
Kapitány!
Megy ez.
Gyerünk, talpra, lányom! Állj fel! Gyűjtsük össze, amit tudunk!
Nori! Mire vársz?
Ez ne törje össze a lelked! Minden rendben lesz.
Ne hazudj neki, Largo! Ahhoz már túl nagy.
Nem hazudtam. Minden rendben lesz.
Az ég szerelmére, Borláb!
Hadd pityeregjünk egy kicsit!
Pityeregjünk?
Hát mást már nem tudunk csinálni?
Gyaplábúak vagyunk!
Mi nem ölünk sárkányokat.
Nem túrunk elő kincseket.
De van valami, amiben jobbak vagyunk,
mint Középfölde bármely másik lénye.
Hűek maradunk egymáshoz.
Bármerre vezessen is az utunk, és bármilyen rögös legyen is.
Végigjárjuk.
A szívünk még a lábunknál is nagyobb.
És sosem állunk meg.
Nori! Hova mész?
Segítek a barátomnak.
Figyelmeztetem. Ez a legkevesebb.
Letérsz az útról? Most? Egyedül?
Nem lesz egyedül.
Már sokakat hátrahagytunk, az óriást nem fogjuk.
Nem mentek sehova, lányok.
Legalábbis nélkülem nem.
Biztos vagy benne, Hajnalka?
Ha bementek a rengetegbe, talán sose tértek vissza.
Talán mégis. Már ha velük tart egy nyomolvasó is.
A Borláb lány jól tette, hogy segített az óriásnak. Végig igaza volt.
Ha azt hiszitek, Rétfüvi Mályva túl büszke ahhoz, hogy beismerje...
Miért jó élni, Sadok, ha közben nem élünk jól?
Tudod, Mályva, csak egyszer...
csak egyszer ne lenne igazad! De jó is lenne!
Hozok élelmet és a vándorbotomat.
Veletek tartok.
Úgyis teljesen mindegy, mind meghalunk.
Gyerünk, nem érünk rá egész nap.
Szerinted megtaláljuk?
Elvégre egy óriás. Nehéz nem észrevenni.
Úgy véled, betartja a szavát?
Nem.
Biztos vagyok benne.
Törések ellátva, sebek bekötözve. Indulhatunk.
Hova mentek?
Egy régi númenori telepre. Az Anduin torkolatához.
Ők Pelargirnak nevezték. Azt mondják, ott tiszta a föld, tiszta a víz.
Tiszta kezdet.
Én meg a nagykirályunk elé járulok.
És a sorsra bízom magam.
És a mi királyunk?
A tiétek?
Nem tájékoztattak?
Mégis miről?
Halbrand!
Azt hittem, meghaltál.
Úgy jobban jártam volna.
Délföldiek találtak rá az út mellett. Tegnap este.
Egyre csúnyább a sebe.
Gondoltam, megpróbálom útközben ápolni, de...
Ezen csak a tündék gyógymódja segít.
Tud lovagolni?
Szólok a gyógyítóknak, hogy készítsék fel az útra.
Nos, barátom...
újra együtt hánykolódunk a sors tengerén.
Ennek még nincs vége.
Nem hagyom magukra az ittenieket pusztulásra ítélve.
És te sem.
Erős légy, király!
Tartsd meg... katona!
Parancsnok!
Erős légy, Délfölde!
Cserbenhagytam.
Az egész az én hibám.
Nem.
Nem igaz.
Hát kié lenne?
Az apád hibája.
Túl öreg már, túl gyanakvó.
Az elméje meg túl gyönge.
A szemén túl nagy hályog ül,
így nem látja, hogy mindegy, hány címert hajít a földre,
egy nap ez a te királyságod lesz.
IV. Duriné.
Nem a fivéredé.
És nem is egy másik nemes törpé. A tiéd.
És az enyém.
Együtt fogunk e hegyben uralkodni, és a többiben is, amíg a trónon ülünk.
Az a mithril minket illet.
Téged és engem.
És mi ketten egy nap majd...
nekiállunk bányászni.
Le kell zárni.
Gyermekeim!
Vessétek le napköpenyeteket!
Mostantól nem fog bántani a napfény.
Ez már a mi földünk.
A mi otthonunk.
Éljen Adar, Délfölde ura!
Nem.
Nem létezik többé hely ezen a néven.
Minek hívjuk hát eztán, úratyánk?
Adar!
DÉLFÖLDE
A feliratot fordította: Gáspár Bence
Kreatív supervisor