Så fort som eklöven rodnar ger vi oss av till Lunden.
Enda svårigheten är allt ohägn längs vägen.
Jag är ohägn.
Sluta!
Vårt ljus bleknar.
Denna mithril... Är det vår enda räddning?
Så alvsläktets hela öde...
Är i dina händer.
Nampat!
Sauron var en gång också ert folks fiende.
Jag manar er att återupprätta Númenors förbund med alverna.
Och rädda Söderlandens människor.
Ge det till mig.
Det är här under.
Var hälsad sanne kung av Söderlanden.
Var hälsad!
Ta skydd!
Drottningen!
Theo!
SAGAN OM RINGEN: MAKTENS RINGAR
Hjälp!
Halbrand!
Elendil!
Halbrand!
Mor?
Mor!
Här borta.
Kom hit.
-Är du skadad? -Nej.
Stanna med mig.
Kom.
Var är Ontamo? Ontamo var med mig.
Kryp.
Jag överger dig inte.
Soldat, här borta!
Valandil.
Soldat, han är död.
Han är död.
Den här vägen!
-Han är död... -Kom igen!
Snälla, hjälp oss!
Soldater, taket är på väg att rasa.
Snabbt, bered väg.
Här. Den här vägen.
Ta min hand. Det går bra.
Gå framåt. Håll ihop.
Skynda, min drottning.
Gå.
Gå mot bron.
Få dem härifrån!
Nej!
Isildur!
Gamle Bolgerbock gick på snigeljakt
En höstdag så fin
Han hittade hundra stora
Jag önskar att nån var min
Där framme.
Lunden! Jag tror att det är här.
Så sa du för tre dar sen.
Nej, han har rätt. Jag minns detta.
Kom.
Känner du lukten? Vedrök? De andra måste ha börjat baka.
Herr Bök.
Vad har hänt?
Farfarsfar brukade tala om berg i söder som kunde spotta eldsten.
Han sa att de vilar.
Ibland i hundratals år.
Bara för att vakna igen när en ny ondska är på uppgång.
Brännfot.
Din vän där uppe. Den stora karlen.
-Du tror inte... -Tror inte vad?
Han kanske kan ordna det.
-Fortsätt, Nori. -Som med vargarna.
-Vad väntar du på? -Vet inte...
Han har gjort så mycket.
Det är oförskämt att be om mer.
Jag förstår.
Då frågar jag.
Sadoc!
Ur vägen, småttingar.
Á keuta...
Á envinyata...
Envinyata...
Lótë na...
-Lótë na... -Vad muttrar han?
Förmodligen enkla ord, så att trädet förstår.
Sadoc, träd talar inte.
Vissa gör det.
Stör honom inte.
Envinyata!
Lótë na!
Getabbaddare. Det går...
Á kuita!
Han ordnar det.
Precis som Sadoc sa.
Dilly, kom hit!
-Nej! -Nori!
Mina rara flickor!
Nori! Dilly!
Dilly, Nori, mår ni bra?
Varsågod.
Mår du bra?
Jag mår bra, sa jag.
Jag är alld...
Vi ber det här berget om nåt heligt.
Och så erbjuder vi nåt heligt i gengäld.
I utbyte mot tillgång till era mithril-gruvor,
är alverna beredda att förse denna stad
med vilt, spannmål,
och timmer från gammelskogarna i Eriador under de kommande fem seklerna.
Fem sekler?
Ett rejält löfte, om de kan hålla det...
Jag bryter aldrig mina löften.
Jag ser att du lärt dig lite stenspråk.
Imponerande.
Säg mig, varför ska vi lita på en alv?
Det ska ni inte.
Men ni kan lita på mig.
För jag är ingen vanlig alv, utan Elrond halvalv.
Och jag kan se det alverna inte själva kan se hos sig.
Det är därför jag står framför er nu, ensam...
Vädjande.
Att ni ska rädda mitt folk.
Snälla, ädle kung. Hjälp oss.
Jag ska prata med min son nu.
Vad blir ditt svar, far?
Det sägs att när Aule skapade vårt folk,
skapade han oss av två element.
Eld och sten.
Stenen som bor inom oss hungrar efter det eviga,
motstår tidens tand.
Men elden omfattar sanningen.
Att allt en dag måste förtäras,
-och bli till aska. -Far...
Vi gräver inte i jord som inte håller för det.
Att gräva ner i djupet bortom mörkret.
Att fresta skugga, sten och gruva att begrava oss alla under berget.
Jag tänker inte riskera dvärgars liv
för att alverna ska lura döden.
Lura döden?
Far!
Min vän drunknar,
sträcker sig mot mig så jag kan dra upp honom.
Ska jag slå bort hans hand
för att du är rädd för ett stenras?
Alvernas öde avgjordes för många tidsåldrar sen.
Av sinnen mycket klokare
och mer framsynta än våra egna.
Trotsa deras vilja, och hela kungadömet kan falla.
Kanske hela Midgård.
Jag är ledsen, min son.
Men deras tid har kommit.
Lusskäggiga, hjärtlösa gamla dåre!
Och om han har rätt?
Du överväger inte att låta detta ske!
Vad har vi för val?
Du nämnde att de övriga dvärgherrarna var öppna för förslaget.
Om vi själva öppnar gruvan igen,
visar att det går att bryta mithril säkert,
lyssnar han kanske på dem.
Vi kanske kan tvinga din far.
Han är mer än bara min far, Disa.
Han är vår kung.
Vad skulle jag vara för en far
om jag lär barnen att en kungs vilja
ska räknas som skräp att kastas för vinden?
Nåväl då.
Borde inte sagt att han hade löss i skägget.
-Eller kallat honom en dåre. -Ja.
Nej.
Nej, jag avskyr när du pratar illa om min mamma.
När det gäller din mamma har hon faktiskt löss...
Jag skojar.
Jag kan väl inte övertala dig att stanna på middag?
Gil-galad måste underrättas.
Snart är han inte längre kung, för Lindon kommer inte längre att finnas.
Så det här är farväl?
Vi tar inte farväl.
-Vi säger namá... -Namárië.
Det betyder mer än bara "farväl".
Det betyder... "Gå mot godheten."
Elrond!
Varför gör de detta?
Det blir deras hem.
Deras Skuggland.
Vi tar tillbaka det och kör iväg dem.
Vi har varken läge eller förstärkningar.
Dessa länder är döda.
Vi får samla de levande.
Eller köra stål i halsen på dem!
Det är över.
Nej. Jag går inte med på det!
Vi måste!
Vi måste.
Varför så bekymrad? Det är inte ditt fel.
Jo, det är det.
Fortsätt. Såja.
Hjälp dem där borta.
Isildur?
-Drottningen! -Hon lever.
-Drottningen. -Hon är här.
-Välbehållen? -Trodde hon var förlorad.
Min drottning.
Ta min häst.
Kapten, du...
-Kapten... -Var är han?
Var är min son?
De är döda, eller hur?
Arondir. Mina vänner. Min...
Min mor. Allihop.
Det som inte går att veta urholkar sinnet. Fyll det inte med gissningar.
Vart är vi ens på väg?
Númenor har slagit läger på åsen,
bortom bortersta höjden.
Dit ska de hasta, tillsammans med möjliga överlevande.
Din mor inräknad.
Och var försiktig. Orkerna rör sig nu i dagsljus.
Jag har faktiskt dödat orker förut.
När jag var i din ålder fanns det inga orker.
Och nu? Hur många har du dödat?
-Många. -Bra.
Såna ord skulle jag inte använda.
Varför inte?
Det förmörkar hjärtat att kalla onda handlingar "bra".
Det ger ondskan plats att frodas inom oss.
Varje krig utkämpas både inom och utom oss.
Det måste varje soldat ha i åtanke.
Även jag. Även du.
Så är jag en soldat?
Du kanske kan bli en.
Hur långt kvar tills vi når lägret?
Det är strax bortom backen.
Slipper vi inte röken snart?
Halt.
När lättade den?
Sen en fjärdingsväg.
Jag förstår.
Gör du?
Det är bara grått.
Fortsätt gå, båda två.
Vägled min häst. Ingen behöver få veta.
Elendil?
Elendil, snälla.
Fortsätt gå.
Den kallas Gröna skogen.
Ner med huvudet och håll ögonen på raden av klippor.
Du finner storfolkets bosättningar längst bort.
Med lite tur kan människorna där hjälpa dig finna dina stjärnor.
För allt jag kan berätta är
att hårfotarna inte sett dem
sen när våra förfäder levde på okända platser
för över tusen år sen.
Och det är lång tid att vandra. Även för en karl med långa ben.
Jag borde inte ha lämnat stigen.
När jag såg stjärnan falla borde jag ha låtit den vara.
-Elanor... -Du försökte berätta, mor.
Men nu förstår jag.
Jag är bara en hårfot.
Jag blir aldrig nåt mer.
Till sängs, Nori.
Vi kan ta hand om resten i morgon.
Har du förlorat nån närstående?
Till dem?
Familj, menar jag.
Min bror. Finrod.
Och min make.
Make?
Celeborn var hans namn.
Vi möttes i en blomsterglänta.
Jag dansade och han såg mig där.
Dansade du?
Kriget tycktes så långt borta då.
Då han drog ut, bannade jag honom.
Hans rustning passade illa.
Kallade honom en silvermussla.
Jag såg honom aldrig mer.
Min dam.
Det du sa förut...
Du har fel.
Det är inte ditt fel.
Det är mitt.
Det här var inte din avsikt.
Jag gav fienden makt. Så det gör mig ansvarig.
Vissa säger att det är så.
Men de kloka ser nog också vad som finns i våra hjärtan.
Det här fanns inte i ditt.
Ta inte på dig den här dagens börda, Theo.
Du kan få svårt att lägga ner den igen.
Men hur ska jag släppa den?
Krafter bortom mörkret verkar i den här världen.
Dagar som denna
är vårt enda val måhända att lita på deras uppsåt.
Och ge upp vårt eget.
Mitt hem är borta.
Vad är uppsåtet där?
Jag kan ännu inte se det.
Herr...
Håll tyst.
Vad är det? Vad känner du för lukt?
Aska.
Inget annat än aska.
Kom. Vi slösar tid.
Vila medan du kan.
Vi bryter upp i gryningen.
Vilken gryning?
Ännu ett skalv.
Vi måste ge stenarna tid att stilla sig.
Självbehärskning, mäster alv.
Skänker det framgång?
Ja, i vår kamp.
Gjorde det?
Nej.
Du förlorade med flit?
Mitt mål var inte att vinna,
utan hålla kvar din uppmärksamhet.
Alvlögner.
Jag var...
Andfådd.
Järnspikar.
Har alltid tyckt att du var lite dvärgaktig för att vara alv.
Och du är en rätt alvisk dvärg, Durin.
Son till Durin.
-Sonson till... -Var spydig du.
Det största för en dvärg är att bli värdig sin fars namn.
Vi har hemliga namn,
för bruk endast sinsemellan.
Vi avslöjar dem bara för familjen.
Hustrur, föräldrar, systrar, bröder.
-Elrond... -Spara det, Durin.
För den bortre sidan.
Ja.
Durin...
Far...
Det är mer än vi nånsin föreställt oss.
-Kung Durin, det finns en... -Nog!
Far, titta bara på det.
Grip alven.
När din mamma födde dig
var nåt inom dig feldanat.
Din andning var ojämn och torr.
Ett litet, ynkligt ljud, som när man skrapar mot kalkstenar.
Trodde inte att du skulle leva till vintern.
Och varje natt,
efter att din mors gråtande ögon funnit tillflykt i sömnen,
höll jag dig mot eldskenet,
höll upp din haka hela natten.
Tycktes lätta bördan lite.
Och en natt,
blickade jag ner på ditt lilla, nakna ansikte,
och såg i det,
en gammal dvärgkungs stora gråskägg.
Överväldigande och hänförande som en här under fanor.
Och när din mor vaknade sa jag till henne
att hon inte behövde gråta mer.
Vår son skulle leva och han skulle försätta berg!
Hur förväntar du dig att jag ska försätta berg,
om du blir förtvivlad så fort jag gräver ett enda hål?
Du talar om storhet för mig,
men du kväver alla ambitioner i mig,
alla önskningar,
alla tankar som inte har sitt ursprung hos dig.
Järnet som måste bära de tyngsta bördorna
måste också härdas strängt!
Att överlämna sina bundsförvanter åt döden är inte härdning.
Elrond är lika mycket min bror
som om han hade smitts i min egen mors sköte.
Hur vågar du...
Hur vågar du!
Åkalla din mors minne
som försvar för att du förråder ditt eget släkte?
Nej! Det är du som har förrått vårt!
Slösa bort vår framtid för att hålla fast vid det förflutna!
Du skändar kronan du bär!
Lämna det.
Det är inte ditt längre.
Och medan han gick på snigeljakt En höstdag grann
Han lämnade sitt barn gråtande Strömmen den henne tog minsann
Vallmo? Vad gör du'?
Hämtar en hink, vad ser det ut som?
Nej, maten. Sluta äta! Vi måste spara den.
Ta en titt därute så kan vi prata den.
Vad...
-Titta på det där! Oj! -Den skörden räcker till att sälja...
Varsågod.
Jag förstår inte. Hur?
Hur tror du?
Han ordnade det.
Kan du tro det, Nori?
Det finns nog för att festa ikväll
och ändå ha nog kvar till Frysfisken.
Malva säger att hon ska göra nåt som heter äppelmust.
-Äppelmos. -Det sa jag ju.
Från far.
Tack, Malva. Var är din syster?
Så där. Finns det mer plats där? Vi är klara.
...flöt nerför den Skrek så högt som hon borde
Kungen av Grodfiskarna
En snigel av henne gjorde
Gamla Bolgerbock fångade henne Så saftig och så söt
De säger att hans lilla dotter Kunde han inte hjälpa att...
Vänta!
Du går åt fel håll.
Han gick den vägen.
Fortsätt nu.
Nori!
-Låt henne vara! -Du hörde henne.
-Iväg med dig nu! -Bort!
Krök ett hårstrå på hennes fot och jag lappar till er.
Kom. Så där. Håll händerna på...
Ihop nu.
Sluta!
Ge honom till mig.
Nej!
Du ska hem. Hör du mig?
Du följer med oss.
Snälla. Berek.
-Snälla. -Han lyssnar inte på dig.
Han lyssnar inte på nån av oss.
Jag borde aldrig ha hjälpt alven ombord.
Borde ha lämnats i havet där jag fann henne.
Theo?
Drottningregenten. Är hon här?
Förberedelserna är nästan klara.
Vi kan ge oss av inom en timme.
Vad händer med söderlänningarna?
En garnison stannar kvar och för dem till en trygg bosättning.
Och letar efter våra saknade.
Galadriel.
Ingen knäböjer i Númenor.
Du är inte i Númenor.
Ingen av er är det.
Ett fel som bara är mitt.
Våra skepp väntar, min drottning.
Låt våra segel föra oss härifrån.
Slösa inte ditt medlidande på mig, alv.
Spara det för våra fiender.
För de vet inte vad de har satt igång.
För jag, Míriel,
dotter till Ar-Inziladûn, lovar detta.
Númenor ska återvända.
Då kommer alverna att vara redo.
Kapten, vi seglar med tidvattnet.
Kapten?
Jag tar den.
Upp och hoppa nu. Stå upp. Hjälp mig att samla ihop vad vi kan.
Nori, nu.
Låt inte detta nedslå dig, det ordnar sig.
Ljug inte för henne, Largo. Hon är för gammal för det nu.
Jag ljög inte. Det kommer att ordna sig.
Sablar också, Brännfot.
Ge oss en stund att gråta.
Gråta?
Är det allt du tror att vi har kvar i oss?
Vi är hårfotar!
Vi dödar inga drakar.
Gillar inte att gräva efter ädelstenar.
Men vi kan göra en sak
bättre än nån annan varelse i hela Midgård.
Vi förblir varandra trogna.
Oavsett hur stigen slingrar sig eller hur brant den blir,
möter vi den,
med hjärtan ännu större än våra fötter.
Och vi vandrar bara vidare.
Nori. Vart ska du?
Ska hjälpa min vän.
Varna honom. Han förtjänar åtminstone det.
Lämna spåret? Nu? Ensam?
Hon blir inte ensam.
Vi har lämnat nog med folk. Inte han.
Ni flickor går ingenstans.
Inte utan mig.
Är du säker på detta, Gullan?
Går ni in i skogen kommer ni kanske aldrig ut levande.
Det gör de kanske om en stigfinnare följer med dem.
Brännfotsflickan gjorde rätt som hjälpte honom.
Om ni tror att Malva Ängsgräs är för stolt för att säga det,
vad är det då för mening med att leva, Sadoc, om vi inte lever rätt?
Du vet, Malva, bara nån gång...
Nån gång skulle det vara roligt om du inte hade rätt jämt.
Jag ska hämta färdkost och min stav.
Jag följer med er.
Spelar ingen roll, vi dör ändå.
Kom nu, annars blir vi kvar hela dagen.
Kommer vi att hitta honom?
Han är ju en jätte. Hur kan vi missa honom?
Tror du att hon håller sitt löfte?
Nej.
Jag är säker på det.
Ben har behandlats, sår bundits om. Vi kan färdas.
Vart tänker ni ta vägen?
En gammal númenoreansk koloni vid Anduins mynning.
Pelargir kallades den. De sägs finnas nytt land, färskt vatten.
En nystart.
Då inställer jag mig hos kungen.
Att möta vad som än väntar mig.
Men vår kung då?
Er kung?
Har ingen underrättat er?
Om vad?
Halbrand.
Jag trodde du hade dött.
Hade varit bättre om jag gjort det.
Söderlänningar hittade honom så här på vägen igår natt.
Såret surnade över natten.
Jag tänkte försöka behandla honom längs vägen...
Såret kräver alvisk läkekonst.
Kan han rida?
Jag låter helarna samla in det de kan.
Nå, min vän.
Ödet tycks ha ytterligare en flotte i beredskap.
Det här är inte över.
Jag överger inte dessa länder och dömer dem att brinna.
Inte du heller.
Styrka till kungen!
Behåll det... Soldat.
Befälhavare.
Styrka till Söderlanden!
Jag svek honom.
Allt är mitt fel.
Nej.
Nej, det är det inte.
Vems är det då?
Det är din fars.
Han har blivit för gammal, för misstänksam.
Hans sinne är för svagt.
Hans ögon för grumliga för att se
att oavsett hur många vapen han kastar i golvet,
så blir detta kungadöme en dag ditt.
Durin IV.
Inte din brors.
Inte nån annan dvärgherres. Ditt.
Och mitt.
Tillsammans ska vi styra detta berg och alla andra innan vår tid är slut.
Mithrilen tillhör oss.
Dig och mig.
Och tillsammans, en dag,
ska vi gräva.
Förslut det.
Mina barn.
Kasta av er era solkappor och hjälmar.
Ni ska inte längre tyngas av dagen.
Det här är vårt land nu.
Vårt hem.
Var hälsad Adar, herre över Söderlanden!
Var hälsad, Adar, herre över Söderlanden!
Nej...
Det är namnet på en plats som inte längre existerar.
Vad ska vi kalla det istället, herr Fader?
Adar!
SÖDERLANDEN
Undertexter: Sara Ritzén Awunor
Kreativ ledare Bengt-Ove Andersson