YSER-BROEN I BELGIA 31. OKTOBER 1914
Mon capitaine!
Ordrer fra hovedkvarteret, sir.
Ordrene...
er å angripe broen.
Det blir nok store tap.
Ingen når den broen levende.
Opp med motet, menn.
Vi risikerer livene våre,
men vi kan ta tilbake hjemmet vårt!
I århundrer har poetene drømt om å dø for kjærligheten.
Vi blir nok de heldige.
Vi skal vente i tre timer på at vinden dreier østlig
og skyte alle gassgranatene våre.
Det fins et alternativ, kaptein.
Hva er det, Poirot?
Vi angriper nå.
Nå?
Ja.
I løpet av de neste sju minuttene.
Kanskje åtte.
Hver morgen
letter stormsvalene
like før vinden dreier østlig.
Ser dere?
Denne morgenen
flyr de tidlig.
Nå er vindforholdene ideelle
for å skjule framrykningen.
Skjult av gass
krysser vi 200 meter med ingenmannsland usette.
Før fienden oppdager
at vi angriper!
Tar du feil, blåser vinden gassen tilbake til oss.
Vi gasser oss selv mens de dreper oss. Vil du det?
Jeg har rett.
Bakholdsangrep.
Jeg ser dem ikke.
Trekk tilbake!
Du hadde rett!
Du er for skarp til å være bonde, Poirot.
Non! Capitaine!
Jeg ba deg om ikke å komme.
Jeg er sykepleier også.
Jeg hørte om en såret soldat
som reddet kompaniet sitt på slagmarken.
Jeg reddet ikke kapteinen.
Og du sa ja til å gifte deg med meg før dette.
Du bør gå, Katherine.
Vet du noe om kjærlighet?
Når du elsker noen, elsker du ham
uansett humør og forandringer.
Det verste de kan være, er ubehagelige.
Feilene deres blir minimale.
Tilfeldigvis...
elsker jeg deg.
Hva med dette?
Kom hit.
Enkelt.
Anlegg bart.
MORD PÅ NILEN
Poirot! Hvor har du vært?
Arundell-mysteriet? Er du på saken?
Nei, jeg er sulten.
Monsieur Blondin!
Monsieur Poirot, du løste saken i Egypt.
Det var en stor suksess. Men jeg må tilbake.
Og i kveld blir det...
Merci, monsieur.
Én av hver dessert på menyen er på vei.
Ønsker Mr. Poirot noe mer, bare spør.
Alle her lurer på hvorfor det ikke er musikk.
Fordi ingen har betalt.
Jeg betaler alle på slutten av kvelden.
Ut fra min erfaring
mister menn som driver kvalitetsetablissementer som ditt,
lommeboken når regningen kommer.
Skal vedde på at du har glemt navnet mitt.
Rosalie Otterbourne.
Salome Otterbournes manager og niese.
Jeg skal sørge for at hun vil pensjonere seg som rik.
Og vi tar betalt på forskudd.
Så vil du ha musikk,
vil jeg se en bunke grønt eller hvilken farge penger har her til lands.
Du husker navnet mitt nå.
Mine damer og herrer! Salome Otterbourne!
Jeg vil fortelle om
At en mann ikke forstår Den gode boken riktig
Og det er alt
Det er alt
Vet dere hva? Vi trenger mer kjærlighet
Mer forståelse hver dag
Og det er alt
Når du ser folk hoppe
Fra det ene eller andre
Vet de ikke Hva de holder på med
Og det er alt
Hør, folk kjemper mot hverandre
Og tror de er glimrende
De vil bare ha pengene dine
Og du kan dra til... Og det er alt
Det er alt
Dere trenger religion
Hør her, det er alt
Miss Ridgeway!
Linnet!
Miss Ridgeway, vær så snill!
Smil til oss!
-Miss Ridgeway! -Smil til oss!
Trekk tilbake. Gi plass til Miss Ridgeway.
Over hodet mitt
Hører jeg musikk i luften
Miss Linnet Ridgeway. For en ære.
Merci. Vi har... Det er sju.
Ja visst. Sju av de beste, sir.
Jeg vil ikke ha sju, kun seks.
Jeg kan ikke ha oddetall.
Nå har vi partall. Bra.
Jeg vet ikke hvilken som skal bort.
Ikke den lille vennen min. Tusen takk.
Det er min lille...
Linnet.
Det er urettferdig å se slik ut og å få være deg.
Jeg ba Louise velge noe spesielt til jeg skulle møte Jacks.
Det er evigheter siden.
Forlovet?
Vet det.
Hvem?
Han er stor, kjedelig, gutteaktig og naiv.
Det er alt. Han heter Simon, for å understreke det.
Simon Doyle.
Vi vil så gjerne gifte oss så snart som mulig.
Derfor ville jeg treffe deg.
Du er ikke...
Hva? Nei.
Men vi har ofte sex.
-Konstant. -Jackie!
Beklager, det er sant.
Jeg dør hvis jeg ikke blir Mrs. Doyle.
Det er kjærlighet.
Trenger du penger,
kall det en bryllupsgave.
Ikke penger. En jobb.
Du kjøpte det nye godset.
Du trenger noen til pusse det opp og drive det.
Gi jobben til Simon.
Han er arbeidsledig, men født og oppvokst på landet.
Og han vet alt om gods.
Er han ikke flink, si ham opp på stedet.
Men han vil være flink. Han er så dyktig.
Kjære deg.
Du er helt forgapt. Vær forsiktig.
Det er for sent.
Jackie, kjære.
Her er han.
Så slemt av meg.
Hallo.
Håper det er i orden. Jeg tok meg den frihet.
Simon, møt gulljenta. Som jeg sa.
Den guddommelige Linnet Ridgeway.
Det er en glede å møte den nye forvalteren min.
Mener du det virkelig?
Selvsagt.
Dans med henne, dummen.
Takk henne ordentlig.
Hør meg synge
Hør det jeg sier
Vask sjelen min med vann fra det høye
Mens kjærlighetens verden er rundt meg
Binder onde tanker meg
Men forlater du meg
Dør jeg
Du hadde meg i din favn
Til livets stormer er over
Vugg meg
I din kjærlighets vugge
Nær deg
Så tar du meg med
Til ditt velsignede hjem i oven
En applaus til Salome Otterbourne.
NILEN
SEKS UKER SENERE
Monsieur?
Monsieur, alors!
Du skjender et av verdens underverker!
Og du ødelegger en utsøkt Jaffa-kake!
Monsieur!
Vakre drage!
Hva? Poirot!
Bouc!
Hva gjør du her?
Hva syns du om dragen min?
Jeg kommer ned. Bli der.
Vær forsiktig.
Av alle verdens pyramider
måtte du komme til min.
For en liten verden.
Mon ami, Bouc!
Hvorfor fly en drage ved pyramidene?
Fordi ingen har gjort det før!
De har vært her i tusenvis av år, og jeg er først!
Du er den første.
Godt å se deg, Poirot.
Er du på en eksotisk ferie eller en eksotisk sak?
Jeg gjemmer meg for saker.
I så fall, gjem deg sammen med oss.
I Assouan. Vi er på hurtigferie.
Stadig på reisefot.
Dessverre ikke.
Onkel sparket meg fra toget da han forstod at jeg ikke gjorde noe.
Jeg prøvde ulike jobber. Et kontor.
Jeg klarte arbeidet, men ikke morgnene.
Men nå blir jeg forsørget av en kvinne.
Kom!
Jeg skal presentere deg for Euphemia.
Hvem er det?
Det finner du ut.
En ny ung dame i Boucs liv? Et nytt navn.
Bak hver drageflygende mann står det en kvinne.
Her er hun.
Den eneste kvinnen jeg har elsket... Mor.
Mor, du må møte Hercule Poirot.
-Hvorfor det? -Han er verdens beste detektiv.
Han overdriver.
Han har faktisk rett.
Du er den latterligste mannen jeg har sett.
Du er ikke den første som sier det.
-Og du står i veien for meg. -Jeg flytter meg.
Vær snill, mor. Poirot er vennen min. Han er berømt.
Og han kommer til middag i kveld.
Gjør han?
-Jeg kan ikke trenge meg på. -Slett ikke.
Nå blir jeg mer populær ved bordet.
Det er ikke bare mor og meg på ferie. Vi feirer med venner.
Det er en bryllupsfest.
Er det meg?
Kanskje.
Vær snill.
Unnskyld.
"Hele situasjonen bør være håndtert,
"så vanlig drift."
Har du alt? Bra.
Få sendt telegrammet så fort du kan.
Ingen andre må se det.
Jeg gjør det.
Det er ille nok å måtte bo på dette borgerlige marerittet av et hotell,
men jeg deltar ikke i undertrykkelsen av arbeiderklassen.
Hvis det ikke er meg, selvsagt. Da er det greit.
Jeg er rolig, kapabel, og jeg takler det.
Verdighet.
Marie Van Schuyler. Og jeg trenger ingen suite.
Det er bare meg og min pleier Bowers.
Jeg er Mrs. Doyles gudmor.
Vi har reservasjoner.
Og blir dette området ryddet til festen?
Ingen må henge rundt og stjele sjampanjen.
Er det veldig dyrt?
Merci.
Mine damer og herrer, vi stenger resepsjonen for en bryllupsfest.
Alt i orden, madame?
Det er perfekt.
Prisen for denne festen kan livnære en landsby i et år.
Det er en obskøn ekstravaganse.
Vet det. Herlig, ikke sant?
Så du ga hele formuen din til sosialistpartiet, vennen?
Kommunist.
"Penger er den fremmedgjorte essensen av menneskers arbeid og liv."
Penger er den eneste vennen en kvinne kan stole på.
Se!
Mine damer og herrer. Og mor.
Det er en ære å presentere vertene.
Ønsk de nygifte velkommen,
Mr. og Mrs. Simon Doyle!
Der er de!
Magnifique, madame!
-Fantastisk, Linny! -Vakkert!
Å, kjærlighet.
Den er ikke trygg.
Jeg var vitne til et drama for noen uker siden.
Jeg så åpenbart kun første akt.
Som en engel, Linny!
Heldige djevel.
Tenk å finne den ene arvingen uten falske mandler og plattfot.
Giftet seg i hemmelighet så fort de kunne.
Pokker ta sedvanen.
Gift av kjærlighet og med penger på kjøpet. Slik flaks.
Hipp, hipp, hurra!
Hvordan ser jeg ut?
Overjordisk.
Super-overjordisk.
Bryllupsgaven min fra Simon.
Kjøpt med hennes penger, så knapt.
Gaven hennes til henne via meg.
Jeg trodde Bouc løy da han sa han kjente selveste Hercule Poirot.
Enchantée, monsieur.
Gratulerer og takk, madame.
Merci.
Mine damer. Gudmor.
Fetter Andrew!
Simon.
Fetter Andrew, min tillitsmann for alle Ridgeway-saker overalt.
Han er praktisk talt et familiemedlem.
Jeg tvang ham til å komme, så han fikk seg ferie.
Jeg er her kun for sjampanjen, æresord.
Og for dette...
Så snilt!
Er det ikke bedårende?
Venner, jeg vet dere tror at det er et mysterium her.
Saken "Hvorfor giftet Linnet Ridgeway seg med ham?"
Jeg vet ikke.
Jeg er ikke smart eller romantisk.
Jeg er ikke veltalende, rik eller av fin familie.
Men jeg elsker deg.
Og nå...
Jeg vil ikke si det, så ikke tyvene stjeler deg.
For bruden og brudgommen.
Bruden og brudgommen.
-Hipp, hipp hurra! -Hipp, hipp hurra!
Salome Otterbourne sang den kvelden vi møttes.
Så jeg ba din gamle venn, Rosalie,
be henne bli med på reisen.
Jeg vil gjerne.
Jeg har ikke smakt kaviar på ti år.
For en dekadent framvisning av rikdom.
La oss danse, Linny.
Å, den forlatte.
Det er en i hver bryllupsfest.
Dr. Windlesham fridde til Miss Ridgeway
da hun var ugift.
For ham og avisene var det så godt som gjort.
Så kom den praktfulle hingsten, og nå er det Mrs. Doyle.
Hvis jeg var i hans sko, ville jeg ha skutt brudgommen.
Våre andre gjester, Linnets gudmor, som forakter Linnets rikdom,
og gudmorens pleier, Bowers, som trakter etter den,
som Linnets hushjelp, stakkars Louise.
Og her er fetter Andrew. En sleiping.
Kun Linnet stoler på ham.
Mor og jeg er de eneste normale her.
Den eneste som liker Linnet, er skolevenninnen hennes, Rosalie.
Hun er Salome Otterbournes niese og fikk henne til å spille for dem.
-Monsieur Poirot, kom og dans. -Lykke til.
Vugg meg
I din kjærlighets vugge
-Ser bra ut, Simon! -Kom, dere.
Kom igjen.
Nær meg
Til jeg ikke vil ha mer
Så tar du meg med
Til ditt velsignede hjem i oven
Hun har fulgt etter oss igjen.
Beklager.
Dessverre, akt tre.
Det er visst to forlatte på hver fest.
Hvordan har Linnet det?
Nei. Tusen takk. Ja, veldig fin.
Prøv et stykke.
Veldig fin.
Se på eskene der inne.
-Han er her. -Hvem da?
Poirot.
La oss snakke med ham.
Unnskyld.
Er slangen vennen din?
Min beste venn.
Monsieur Poirot.
Beklager dramaet i går kveld.
Gi oss en sjanse til i kveld.
Dere er for snille mot fremmede.
Forsiktig!
Takk.
-Madame. -Unnskyld!
Jeg går.
Går det bra?
Mr. og Mrs. Doyle, dere må virkelig unnskylde.
Poirot, vi ville be deg om hjelp.
Det er Jackie de Bellefort.
Hun har fulgt etter oss på hele bryllupsreisen.
Vi var forlovet.
Har hun kommet med spesifikke trusler?
Nei, hun sier ikke noe. Hun dukker opp, sitter og stirrer.
Pardonnez-moi, non.
Det er ingen sak. Hun har ikke gjort noe galt.
Hun oppfører seg uanstendig. Og melodramatisk.
Og hun dummer seg ut.
Da jeg var sammen med Jackie, likte jeg henne.
Så møtte jeg Linnet. Jackie sluttet å eksistere for meg.
Fra første møte måtte jeg være sammen med henne.
Heldigvis følte hun det samme.
Jeg kunne ha slått til solen.
Men du brøt forlovelsen.
Må han leve hele livet med en han ikke elsker,
for ikke å såre henne?
Det er kjærlighet.
Det er et urettferdig spill uten regler.
Kanskje har hun ikke begått en forbrytelse ennå.
Men jeg kjenner Jackie, hun vil det.
Hun hevner seg alltid.
Tenk på det.
Mademoiselle.
Kjenner jeg deg?
Får jeg snakke med deg?
Selvsagt.
Her kommer det.
Linnet har betalt en detektiv for å få meg vekk.
Hun ba meg om det, men jeg avslo.
Madame er vant til å få viljen sin.
Faren hennes var halvt gangster.
Har du kjent Madame Doyle lenge?
Vi møttes i skoleteateret.
Antonius og Kleopatra.
Jeg var Kleopatra...
til læreren like før premieren ga rollen min til Linnet.
Jeg ble Charmian, ternen.
Du stiller de nygifte i forlegenhet.
Først gjorde jeg det for å være nær ham.
Så ble jeg modig og lot dem se meg.
Smilet hennes forsvant,
og hun fikk rynker i pannen.
Mademoiselle de Bellefort, slutt med dette.
Gjort er gjort. Bitterhet gjør ikke om på det.
Han er gift og forelsket i konen sin.
Simon elsker meg.
Jeg vet det.
Selv om han har glemt det, trollbundet av henne.
En så intens kjærlighet forsvinner ikke.
Jeg elsker ham.
Jeg elsker ham til vanvidd, hele tiden.
Jeg kan ikke slå det av.
Det er en grunn til at hjertet er kjærlighetens organ.
Stopper det, dør vi.
Og jeg skal ikke dø alene...
vær trygg på det.
Det er en .22-kaliber.
Praktisk talt et leketøy.
For å lege et knust hjerte
trengs kanskje bare en kule.
Pokker ta henne.
Hva skal vi gjøre? Kontakte politiet?
Kan jeg forslå noe?
Mrs. Doyle har nok et fint hjem.
Dra dit.
Bygg redet, begynn livene deres sammen.
Det kunne vi, Simon.
Vi kunne dra hjem og lukke portene.
Vi kunne være lykkelige.
Bare gi oss?
Men hva med bryllupsreisen?
Anse det som kjærlighetens pris.
Og et røverkjøp.
Bonne nuit.
Merci.
Denne veien. Ikke somle.
-Hva er lureriet, Simon? -Skynd deg.
Skulle vi ikke på sightseeing?
Ja, jeg inviterte dere på 10 dager til i Assouan til Philae,
men omstendighetene inspirerte meg.
Så som Moses, ikke langt herfra,
har vi overraskende snudd ved vannet.
-Jeg kunne tross alt ikke avvise... -Hva?
...Nilens dronning.
"Jeg har udødelige lengsler i meg."
Bravo!
Den er praktfull!
Mor, hvorfor har vi ikke en slik båt?
Du har for mye penger, Linnet. For lite sunn fornuft.
Men god smak innen båter!
Ser du?
Jeg sa at alt ville bli bra.
Jackie kan ikke følge etter oss lenger.
La oss gå.
Alle om bord!
Får vi gå om bord?
Jøye meg! Så vakker.
Du ser lykkelig ut. Du fortjener det.
Vi har Karnak for oss selv til Abu Simbel.
Ikke tenk på tingene deres, Louise drar tilbake
og pakker dem og møter oss i Shellal.
Med glede.
Takk.
Vi har et stemt piano,
en kokk fra Shepheard's i Kairo
og nok sjampanje til å fylle Nilen.
Sjampanje!
Klokka er ikke engang halv elleve.
Da ligger vi på etterskudd.
Så det er ett til over?
Hallo, Egypt.
All bagasje fra hotellet skal til Karnak.
Monsieur Doyle.
Jeg trenger Monsieur Doyle og de tre koffertene der. Oui.
Jeg skal slå som Joe DiMaggio.
-Helt ubrukelig. -Fem, offiser.
-Det er null. -Fem poeng.
-Bowers, kjære. -Jeg vinner stort.
Godt gjort.
Det er grensen.
Hva er det, der?
En lappdykker, ikke sant? Veldig vakker.
-Du flyttet pucken min. -Ugyldig skudd.
Bouc, du vet at skuddet var ugyldig. Ta det igjen.
Du er en juksemaker.
Linnet, det er juksemakere om bord.
Bowers og Van Schuyler er juksemakere, akkurat som disse.
Katherine, mon amour.
Monsieur Poirot...
Tilgi at jeg kaprer ferien din.
Du måtte få med deg moroa.
Det er en ære.
Og det passer med mine egne planer.
Selv om jeg ikke liker å reise med båt.
Jeg kunne ha fortalt...
Jeg burde ikke det.
Men du tok meg kanskje med av en alvorlig grunn.
Jeg skulle ønske at vi dro hjem, som du sa.
Jeg føler meg ikke trygg her.
Ikke meg, ikke Simon, selv med Jackie borte.
Men du er blant venner.
Når du har penger,
er ingen virkelig vennen din.
Jeg husker gammel misunnelse og fiendskap.
Jeg må ta en pille for å få sove.
Jeg føler meg ikke trygg sammen med noen av dem.
Jeg håpet du ville passe på oss.
Takk.
Nå?
Og nå.
Ser du? Helt normal.
Jeg føler meg så varm.
Ja, du er i Egypt.
Malaria.
Du har ikke malaria.
Du vet jeg har feber. Termometeret er ødelagt.
Det er helt normalt.
-Nei, det er ødelagt. -Nei, det er det ikke.
-Jeg er så varm. -Det bør være slik.
Jeg vet det.
Det er uhøflig å snakke jobb med en brud på bryllupsreise.
Slem advokat. Du lovet det.
Bare noen raske underskrifter.
Greit. Ekteskapet mitt har vel hatt konsekvenser.
Varsle oss på forhånd neste gang.
Det er svært enkelt.
Landkonsesjonene på Ceylon
og endringene i det nye testamentet.
Utleien av eiendommen i London.
Det er enkelt.
Unnskyld, fetter, du kjenner meg.
Jeg har aldri sett en feilfri kontrakt.
Pappa lærte meg det grundig.
Jeg er ikke slik.
Jeg har aldri lest en kontrakt.
En avtale som ikke kan inngås med et håndtrykk, er ikke for meg.
Kom igjen, Linny. Signer.
Jo før du gjør det, jo før kan vi gå til sengs.
Du var den første jenta som fortalte meg
at en kvinne er en minst like god forretningsleder som en mann.
En liten ektemann har vel ikke endret på det?
Gjør deg klar for festen, Simon.
Jeg blir ikke sen.
Jeg er uhøflig.
Det haster ikke.
Vi utsetter det til i morgen.
-Over hodet mitt -Over hodet mitt
-Hører jeg musikk i luften -Hører jeg musikk i luften
-Oppe over hodet mitt -Over hodet mitt
-Hører jeg musikk i luften -Hører jeg musikk i luften
-Over hodet mitt -Over hodet mitt
-Hører jeg musikk i luften -Hører jeg musikk i luften
-Og jeg tror virkelig -Ja, jeg tror virkelig
At det fins en himmel et sted
-Over hodet mitt -Over hodet mitt
Kom ned, Poirot.
Ser jeg trøbbel i luften
Og jeg tror virkelig At det fins en himmel et sted
Himmel et sted
Pokker så moro!
Vidunderlig, som alltid.
Takk.
Madame, jeg er rørt.
Musikken din har et snev av glede for dansen,
men det er også tragedie der.
Det er lett å skrive tragedie.
Jeg tenker på noen jeg vil straffe.
Så tenker jeg på dem forelsket.
Du har blitt ganske interessert i Salome Otterbourne.
Jeg trodde Poirot var immun mot kjærlighetens feber.
Jeg var syk av den en gang.
Det har gitt meg et liv med savn.
Det fins mange gode detektiver.
Nei. Det fins mange middels detektiver.
Men for å bli det jeg er
må tankene være ensrettet.
De små grå cellene bortskjemt, tilfredsstilt,
med full tilførsel av oksygen
og all min tid.
Jeg overlater kjærlighetens storm til dere.
Men hva med niesen?
En henrivende dame, ikke sant?
Er hun det?
En kjølig, metodisk hjerne av høyeste klasse.
Hun synger godt også.
Det har jeg ikke merket.
Hun er visst en skolevenninne av Linnet.
Prøver du å holde hemmeligheter for meg?
-For meg? -Hva?
Rosalie Otterbourne er en veldig vakker kvinne,
og Bouc har overhodet ikke snakket med henne?
Det er forbløffende kjærlighet!
Jeg har brent etter å si det til deg.
Linnet presenterte oss for hverandre,
og siden har jeg ikke sett på en annen kvinne,
bortsett fra som barnepike for barna våre.
Hun er den mest intelligente, sjokkerende
og livligste kvinnen jeg har møtt.
Hun er mye bedre enn meg, men elsker meg likevel.
Det er hennes eneste feil.
Mon ami, Bouc, amoureux,
roper det ut.
Ikke der mor hører det.
Madame Bouc liker ikke at dere er sammen.
Hun har aldri likt noen jeg har tatt med hjem,
hvis de ikke skulle bli kun én natt.
Det hjelper ikke at hun er amerikaner heller.
Mor liker ikke folk som er født utenfor Mayfair.
Hun er rasende på at Linnet gjør oss til par.
Og teller meningen hennes?
Penger teller,
og mine kommer fra Euphemia Bouc hver måned.
Jeg har prøvd å tjene nok
slik at jeg kan gifte meg uten hennes tillatelse, kun med velsignelsen,
men jeg er elendig.
Hele livet
har jeg bare villet more folk.
Men for Rosalie...
vil jeg være et godt menneske.
Kom. Skipets mannskap er klart til å dra.
Vi vender tilbake kl. 05.00.
Husk at flere gjester kommer i Abu Simbel.
-God natt. -God natt.
Vi er nesten framme.
Mine damer og herrer, vi nærmer oss Abu Simbel.
Alle skal dra.
Ingen etternølere. Bli med oss, Louise.
Jeg må presse klær.
Vi er i det gamle Egypt.
Du ville hit på bryllupsreise
da du ble forlovet.
-Kaffe, Mrs. Doyle? -Takk, Claire.
Hva er det?
Sandstormen er langt unna, madame.
Ikke vær redd.
Jeg finner ikke tuben med karmosinrødt.
Jeg kan ikke male horisontene uten rødt.
Vekk med penslene, mor. Det er tempelet i Abu Simbel.
Ramses den store venter.
Ramses II...
gift med Nefertari, den første av åtte koner og favoritten.
På veggene til dronningens grav-mastaba
skrev han et spektakulært dikt til henne...
-Å, sir, får jeg se? -Å ja.
"Min elskede er enestående.
"Ved å dø har hun stjålet hjertet mitt.
"Solen skinner kun for henne."
Han er forelsket.
Han drepte halve Nubia. Fånyttes steinblokker
satt opp for å tjene egoismen til en despotisk konge.
Jeg liker luene deres.
Fascinerende historie.
Det er ille nok å være gift et helt liv.
Å ligge side ved side i evigheten er umenneskelig.
Hvorfor må du være så kynisk, mor?
Folk bygger tårn til kjærligheten i sang og stein,
som om kurring over mørke øyne redder dem fra smerte.
Det vil heller doble den.
Er det der borte? Takk.
Fortsett.
Tror du at du og den vakre jenta blir unntaket?
Ikke alle forhold ender galt.
Nei, de heldige dør i barsel.
Jeg må beskytte deg.
Tror du ikke jeg vet hva du vil ha?
Min velsignelse til å gifte deg med jenta.
Du får den ikke.
Rosalie!
Er alt i orden?
Ja.
La oss ikke gjemme oss mer.
-Vi klarer oss selv. -Ja.
Ny passasjer kommer om bord.
Jeg har for mye sand i skoene.
Her er vi! Hva sier du?
Er det greit for deg?
Den første mannen hun tok med hjem,
var en rik advokat.
Prektig og trangsynt,
en mulig senator fra Missouri.
Så var det en baron som eide øyer, oppførte seg som en konge.
Nå den pengelense Bouc,
som drikker for mye og ler for høyt
og alltid av feil ting.
Jeg liker ham best.
Har du en ektemann, madame?
Jeg har hatt en håndfull.
De var ikke enkle.
Er du gift, Mr. Poirot?
Jeg har ikke hatt den gleden.
Hvilken glede har du?
Jeg har sakene mine.
Jeg har bøker.
Jeg vil kjøpe et hus på landet som jeg håper
å kunne trekke meg tilbake til
og drive med hagearbeid.
Jeg håper å perfeksjonere en ny
type gresskar.
De er vidunderlige grønnsaker,
men de mangler smak, og derfor
foretrekker jeg grønnsaker med sterkere smak.
Madame.
Hva gjør du egentlig her, Mr. Poirot?
Madame.
Du vet vel at vi knapt har holdt hverandre i hånden siden Kairo?
Jeg har ikke vært meg selv.
Hvem skal du være da?
Kleopatra, selvsagt.
Bli med meg.
Kom.
Herskeren over to kongeriker.
Hva ville Kleopatra ha sagt?
"Å, Charmian.
"Hvor tror du han er nå?
"Står han...
"eller sitter han?
"Eller går han?
"Eller er han til hest?
"Å, lykkelige hest
"som bærer vekten av Antonius!
"Han snakker nå.
"Eller mumler..."
Herregud.
"Hvor er min slange fra den gamle Nilen?"
Se opp! Bouc!
Alle inn fort!
Bouc, inn!
Kom deg inn!
Det var en arbeidsplattform over steinen,
men ingen tegn til mennesker.
Gjorde noen det med vilje?
La oss få deg i sikkerhet, elskling.
Verden er liten.
Kapteinen sa at Jackie kom hit da vi dro til tempelet.
Det kan ikke ha vært henne.
Jeg vet hun prøvde å drepe oss. Hun skal av skipet.
Hun hadde billett til båten på forhånd.
Vi kan ikke gjøre noe.
Jeg bryr meg ikke! Hun gjør alltid dette!
Si hva det koster å få henne vekk fra meg!
Si en pris!
Jeg kjøper hele båten om jeg må.
Jeg kjøper hele landet!
-Madame. -Takk.
Takk.
Louise.
Har du sett skjerfet mitt? Jeg hadde det tidligere.
Nei, Miss Marie. Jeg skal se etter det.
Ok.
Spiser du ikke sammen med oss?
Miss Linnet vil helst ikke det.
Jeg liker Linnet.
Men under revolusjonen blir hun den første som dør.
Bind for øynene, siste sigarett, opp mot veggen.
Pang!
Litt av en detektiv. Regnskapsboken min?
Du har tatt boken min.
J'ai fait une erreur bête, pardonnez-moi.
Jeg tok feil av den
og Edwin Drood i salongen.
Jeg ser
at du skriver like pent som Dickens.
Monsieur Poirot.
Du trenger ikke passe på oss lenger.
Jackie kommer kanskje ikke til fornuft, men vi kan det.
Vi drar hjem.
Vi tar en bil til Khartoum i moren tidlig.
Så esel til jernbane til skip til Wode Hall,
og så kjente senger for alltid.
Til helvete med Jackie de Bellefort.
Kjære vene.
En siste drink. Hvorfor ikke?
Jeg drikker vanligvis ikke l'alcool,
men til dette...
Elskling.
Monsieur.
-Ja. -Ja.
-For hjemreisen. -For hjemreisen.
Takk.
Du er ikke skapt for båter.
Eller sjampanje.
Visste du at enkene etter faraoene ble begravd levende sammen med dem?
De må ha blitt stengt inn skrikende.
Men én var nok villig
og klarte ikke atskillelsen.
Du liker ikke å møte meg.
Lik det eller ikke, så tenker han på meg.
Simon er redd for meg.
Mademoiselle, du har et valg.
Du kan ødelegge dette livet eller begynne et nytt.
Det blir nok ikke livet du tenkte deg,
men kanskje livet Gud ønsket.
Kjærligheten er for viktig til å overlates til Gud.
Fra jeg møtte Simon, har jeg visst én ting,
jeg dør hvis vi skilles ad.
Jeg følte en gang som deg.
Jeg elsket svært høyt.
Jeg tenkte at om jeg mistet henne, ville jeg dø.
Jeg mistet henne.
Til en annen mann?
En bombekastergranat.
Hun besøkte meg på sykehuset.
Jeg skulle skrives ut måneden etter,
men jeg tryglet henne om å komme til jul, så vi kunne være sammen.
Hun kom, men toget ble...
Etter Katherine...
ble jeg...
hva jeg enn er nå.
Jeg skulle bli bonde.
Tilgi meg, sjampanjen...
løsner på hukommelsen og tungebåndet.
Mannskapet er klart til avgang.
Det er etter midnatt.
Mannskapet har forlatt båten.
Jeg vil ha en cocktail til.
Jeg har fått nok av denne dagen.
-Nei. -Sengetid, elskede.
Ja.
Jeg tar en pille, så ikke vær redd for å vekke meg.
Blir du ikke med henne, Simon?
Vi har alt elsket i dag.
-To ganger. -Tre.
Sov godt, la reine Linnet.
Jackie, jeg ønsker deg alt godt.
Virkelig.
Jeg er ikke lei meg for det vi gjorde,
men for hvordan det rammet deg.
Skulle ønske vi kunne ha forblitt venner.
Du var den eneste som ikke brydde deg om pengene.
God natt, Jacks.
Dette er siste gang du får se noen av oss.
Dere kan ikke forsvinne.
-La oss ta kvelden, Jackie. -Ja.
Bli litt. Hun vil lage oppstyr.
Herregud, jeg føler meg så fri
og så dum som ikke forandret meg tidligere.
Du blir ikke kvitt meg så lett, Simon.
Vi var bundet til hverandre.
Hjerte og kropp, jeg ga deg hele meg.
Noen måneders lykke?
Var de egentlig så bra?
Det å se på deg ødelegger de gode minnene.
Som å prøve å huske en fest etter at du har vært syk.
Ikke vær grusom.
Jeg har gått tom for sympati.
Tror du du får meg tilbake etter dette stuntet?
Du er dum hvis du tror at jeg kan elske deg igjen.
Jeg tror ikke jeg noensinne gjorde det.
Simon, det holder.
Det mener du ikke.
Det gjør du ikke.
Si at du ikke mener det!
Simon?
Simon.
-Unnskyld. -Nei, nei.
Rosalie, før henne til Bowers.
-Nå. -Simon.
-Nei, nei.
Jeg henter legen.
Rosalie.
Sykepleier Bowers!
Simon.
Bowers?
-Nei, nei. Det går bra. -Unnskyld!
Unnskyld!
Dr. Windlesham!
Hva skjer?
Det er Simon, i salongen. Det ser ille ut.
Rosalie, bli der. Jeg henter Bowers.
-Ja. -Nettopp.
Bowers?
-Bowers? -Bouc?
-Hva foregår? -Hva er galt?
Det er Jackie. Ta med vesken.
Hva har skjedd?
-Denne veien. -Jeg vet ikke.
Jackie.
Bli med inn.
-Går det bra? -Ja, gå!
Hun skjøt meg!
Jeg kan ikke bevege beinet.
Bouc, hjelp meg.
-La oss flytte ham. -Ja.
Med meg.
-Få ham opp! -Greit.
Greit.
Jeg skal gi deg smertestillende.
Sikkert at du ikke vil øke smerten, doktor?
Som hevn.
Beinet er knust. Du må på sykehus.
Det var dumt å fornærme Jacks slik.
Smart tenkt. Kanskje fortjente du kulen.
Ikke la henne være alene.
Hun har ikke...
Hun kan skade seg selv.
Det gjør hun ikke.
Jeg har gitt henne noe beroligende.
Jeg blir hos henne.
Bra.
La oss få ham i seng.
Forsiktig.
Nesten framme.
Slik.
Forsiktig, forsiktig.
-Bra. -Slik.
Her har du sovemiddel.
Herregud.
Herregud...
Dødstidspunkt?
For seks timer siden. Toppen åtte.
En gang mellom midnatt og kl. 02.00.
Ingen tegn på kamp. Hun døde mens hun sov.
Hun fikk iallfall det.
Skytevåpen rettet mot tinningen. Det er svimerker.
Herregud...
Én kule.
Finkalibret.
Antakelig en .22.
-Praktisk talt et leketøy. -Praktisk talt et leketøy.
Bra. Jeg håpet du jobbet dagskift.
Er noen syk?
Noen er død.
Linnet Doyle.
Linnet?
Hold opp. Hva mener du? Hvordan?
Jacqueline de Bellefort har oppfylt trusselen sin.
Umulig. Jeg var sammen med henne i hele natt.
Hun sov her.
Tungt.
Kunne hun ha gått ut et øyeblikk?
Forlot du henne eller sov du?
Ikke et øyeblikk.
Og selv om jeg hadde det, var jeg redd hun kunne skade seg
så hun fikk nok morfin til å felle en elefant.
Var Mademoiselle de Bellefort ute av syne et øyeblikk?
-Nei. -Så Jackie kunne ikke ha drept Linnet.
Slik hun ikke kunne ha dyttet en stein på Simon Doyle.
Hva gjorde du etter å ha ført henne til Miss Bowers?
Vi kom hit for å hente pistolen og låse den inne.
Jeg sparket den under sofaen, men senere fant vi den ikke.
-Jeg ville vekke deg. -Jeg ba deg la være.
Du ville ikke ha hjelp.
Hold opp. Hun var Linnets venn.
Det er greit. La blodhunden snuse.
Simon var hos legen og Jackie med sykepleieren.
Jeg tenkte det var en kjærlighetskrangel
og ingen sak for detektiven.
Men den mystiske saken med den forsvunne pistolen.
Noen finner den
etter at du fører Mr. Doyle til legen og du kommer tilbake
og dreper så visstnok Linnet Doyle med den,
og skiller to elskede for alltid.
Bouc, be kapteinen sokne i elven rundt skipet.
Vi må si det til Simon Doyle.
Linnet.
Nei!
Herregud. Det var Jackie!
Pokker ta henne! Jeg kunne drepe henne!
Jacqueline de Bellefort var ikke morderen.
Hun skjøt meg!
Hun har solid alibi for hele natten
fra hun skjøt deg.
Nei.
Herregud.
Linnet.
Hjelp meg.
Vær så snill. Finn ut hvem som drepte kona mi.
Mistenkte du noen av dem?
Alle elsket Linnet.
Men kona di sa at hun følte seg utrygg sammen med dem.
Det var små ting.
Jeg likte ikke at den gamle kjæresten hennes var på skipet
og lengtet etter henne hele tiden.
Hun nevnte noe med Salome.
En hendelse for mange år siden.
Hun sa ikke nøyaktig hva.
Hva med tjenestepiken, Louise Bourget?
De hadde vært uenige.
Louise hadde lagt igjen ting på hotellet.
Dumme ting. Neglelakk.
Hun hadde vært hos Linnet i årevis.
Hun hadde til og med ansvar for Linnets halskjede.
-Undersøk det. -Det ligger ved sengen.
Takk, Bouc.
Det er ikke her.
Så du smykket da du kom hit i morges?
Jeg så Miss Linnet der.
Død.
Jeg mistet brettet og løp ut.
Hva mente hun på veien til Abu Simbel
da hun sa at reisen til Egypt var din idé?
Til din egen bryllupsreise.
Kanskje Miss Bourget helst vil si det under fire øyne.
Så før Mr. Doyle...
Nei. Mr. Doyle bør høre meg
slik at han ikke beskylder meg for å ha en hemmelighet.
-Beskylder deg for en hemmelighet? -Oui.
Hun avbrøt forlovelsen min.
Miss Linnet arrangerte en fest i fjor.
En mann snakket med meg
og fant meg etterpå.
Da han fridde, sa jeg opp.
Miss Linnet tvilte på hensikten hans med meg.
Bare en tjenestepike.
Hun fikk ham etterforsket.
Han hadde gjeld.
Hun tilbød å betale den hvis han ga slipp på meg,
for å teste følelsene hans.
Han ga slipp på meg.
Til mitt eget beste, sa hun.
De pengene, gitt til meg som medgift, kunne ha gitt meg et liv.
Hva gjorde du i går kveld etter at du forlot Miss Linnet?
Jeg gikk til lugaren min på dekket under.
Gikk du noe annet sted?
Så du eller hørte du noe annet?
Tilgi meg, sir.
Hadde jeg gått ut av lugaren for å røyke,
kunne jeg ha sett morderen gå inn i eller ut av lugaren.
Men gjorde du det eller ikke? Hva skal dette bety?
Jeg gjorde det. Jeg røykte en sigarett inne.
Dere stirrer på meg. Det gjør meg...
Vær så snill. Du vet vi holdt på hemmeligheter.
Jeg var barnslig av og til, men det er alt.
Si det til dem. Jeg ville aldri skade Miss Linnet.
Selvsagt ikke. Rolig.
Ingen her beskylder deg for noe.
Du har alltid tatt deg godt av Linnet,
og jeg skal ta meg av deg.
Er ikke det nok? La den stakkars jenta gå.
Du tror vel ingen drepte Linnet for å stjele halskjedet?
Jeg har sett folk bli forgiftet for mindre.
Sokne i elven.
Vær forsiktig med dem.
Kom igjen.
Dette er mine få eiendeler.
Jeg regner med at dere er forsiktige.
Hun er styrtrik,
men ligger i fryseren sammen med skinkene.
Dette er så verdig som vi får det til på båten
under disse omstendighetene.
Doktor, før du går.
Du kom på festen selv om du hadde følelser for henne.
Gikk det fint å se henne sammen med en annen?
Noen kan du ikke si nei til. Hun ba meg.
Jeg vil spørre om passet ditt.
Du kalles dr. Windlesham, men det er ikke din egentlige tittel.
-Nei. -Lord Windlesham.
Født til det, ikke fortjent.
Det jeg gjør som lord Windlesham, tilhører tradisjonen.
Det jeg gjør som lege, er mitt.
Og dr. Windlesham er bereist?
India, Afrika.
Mye av verden mangler tilgang til moderne medisin vi tar for gitt, Poirot.
De fleste adelige liker adelskap bedre.
Linnet ertet meg for det.
Sa hun ikke ville dra på bryllupsreise til en gjørmehytte.
Du hadde følelser for henne. Hva med mannen hennes?
Jeg kjenner ham ikke godt.
Det jeg vet om ham, liker jeg ikke.
Det er forståelig. Mr. Doyle vil vi skal mistenke deg.
Meg?
Jeg var sammen med ham hele kvelden.
Ja. Du ga ham en kraftig dose opium. Han sov.
Du kunne ha forlatt ham når som helst, uobservert.
-Ba han om å få det? -Han hadde smerter.
Du har svakere medisiner som ville ha holdt.
Du ga deg selv en mulighet.
-Nei. -Hun var slem.
Hun brisket seg med sin nye kjærlighet og behandlet deg som en valp.
Det å se dem smertet,
og som den sterke opiumsdosen kunne en kule få slutt på smerten.
Lorder vil ha det som de vil,
-og du er fremdeles en lord. -Hva skal jeg si?
Hva skal jeg si?
At jeg er latterlig?
Jeg er ikke dum.
Jeg vet at jeg ikke var ideell for henne.
Det var greit.
Da hun giftet seg med Simon,
vurderte jeg selvmord.
Alle trodde at forlovelsen vår var for familiene,
avisene, det aristokratiske teateret.
Det skammelige er...
at jeg elsket henne.
Lille Linny og fetter Andrew.
Jeg har kjent henne siden vi var barn.
Bar noen nag mot familien din?
Svært mange.
Faren hennes ble rik ved å gjøre rike til fattige.
Linny fortsatte med det.
Hørte du noe av oppstyret i går kveld?
Jeg sov kl. 23.00.
Er kontraktene hun skulle underskrive, viktige?
Ja. Det er de. Var.
Nå som Linny er borte, må boet omorganiseres.
Får jeg se dem?
Tilgi meg. De er konfidensielle.
Jeg må insistere.
-Respekt for avdøde. -Jeg vet hva de inneholder.
Det tviler jeg på.
De forlenger din forvaltning av Madame Doyles bo
tross ekteskapet hennes.
Hvem sa det?
Jeg er Hercule Poirot.
Jeg må ikke fortelles. Jeg har øyne som ser.
En hjerne som tenker. Nå tenker den dårlig om deg.
Tror du jeg drepte henne?
Drepte du henne?
Jeg tjener ikke et øre på hennes død, Mr. Poirot.
Se på testamentet jeg reviderte.
En gudmor arver.
Mannen hennes får resten.
Navnet mitt står ingen steder.
Kanskje du ikke ville arve, men skjule.
Du kontrollerte den store formuen hennes.
Ingen bekymringer, så lenge alt går riktig for seg,
den lojale fetteren Andrew ikke spekulerer
når markedet går ned.
Dette kan du ikke bevise på en båt.
Du ville ha en underskrift,
med lureri, av lille Linny, og mislyktes.
Det var et tidsspørsmål
før hun oppdaget tyveriet
hvis ikke øynene hennes var lukket for alltid.
I min stilling, Mr. Poirot,
må jeg ofte frakte gjenstander, som verdifulle malerier.
De må beskyttes.
Så hvis jeg ville drepe henne,
ville jeg ha brukt denne.
En .45.
Ja.
Du kan gå.
En .45.
Hvorfor risikere å hente Jackies pistol hvis han hadde den?
Det ville han ikke ha gjort.
Miss Bowers, får jeg bry deg?
Vil han snakke med meg? Jeg legger puslespill.
Ikke vær redd. Men du vet kanskje noe viktig.
Det ville ha vært en sjokkerende vri.
La henne gå alene.
Det er ikke greit.
Disse må serveres i begravelsen min.
Da du våket over Mademoiselle de Bellefort,
kom hun med trusler mot Linnet Doyle?
Nei, hun truet seg selv.
Hun ville drukne seg.
Derfor ga jeg henne morfin.
Så heldig at du var her.
Hvor lenge har du vært personlig pleier?
Nesten 10 år.
Med Mrs. Van Schuyler føles det som 20.
Jeg fikk jobben sent i livet.
Etter at du mistet formuen din.
Formuen?
Du har fine vaner,
og her lengter du etter trøfler og kongekrabbe.
Også kjolen din, Chanel,
kofferten, Vuitton, skoene, Perugia.
Siste mote for 10 år siden, slitt og lappet på.
Hvor mange år er det siden du spiste kaviar?
Mange mistet formuen sin i krakket.
Mange på grunn av pappa Ridgeways hensynsløse metoder.
Det forklarer kanskje reaksjonen på utleien av Linnets eiendom i London.
Den het en gang Bowers-bygningen.
Vi hadde over tusen ansatte, gode lønninger.
Vi var sjenerøse med penger da vi hadde dem.
Vi behandlet mange som familiemedlemmer.
Noen fant seg aldri jobb igjen.
Ja, jeg savner kaviar.
Men jeg savner dem mer.
Og du, med følelsene dine,
med Mademoiselle de Bellefort dopet ned i søvn,
du kan fritt gå rundt på skipet,
-for å ta pistolen og skyte Linnet... -Nei!
Han ba om å få snakke med dere hver for seg.
-...mens hun sover. -Mrs. Van Schuyler.
-Ikke bland deg inn! -En besøkende.
Hun klarer ikke å være borte fra Miss Bowers.
Drikk te sammen med oss.
Han beskyldte meg for å skyte Linnet.
Nei, nei.
Jeg foreslo bare en mulighet.
Jeg godtar ikke dette forhøret.
Hvorfor skal du avhøre oss?
Jeg er en arbeider.
Fagarbeideren, helten i de økonomiske eventyrene dine.
Jeg liker det ikke. Eller deg.
Du skal finne den som drepte
guddatteren min.
Jeg har aldri fått barn.
Jeg hadde Linnet.
Du vet selvsagt
at Linnet Doyle etterlater deg mye.
Beskylder du meg for drap?
Nei, han beskylder alle.
Ja, det er et problem.
At jeg drepte guddatteren min for penger?
Jeg har alt gitt bort en formue.
Jeg bryr meg ikke om penger.
Denne samtalen er slutt. Kom igjen, Bowers.
Stuertene her holder rommet veldig pent. Har dere merket det?
Førsteklasses husholdere.
Det rabler for ham.
Sengene res hver dag,
sengetøyet perfekt brettet i 45 graders vinkler.
Til forskjell fra dagen vi dro,
da sengetøyet hang løst over kantene.
Men da jeg så Mademoiselle de Bellefort
sove på Miss Bowers' rom på den tredje dagen om bord,
var sengen som på første dag.
Som om ingen hadde sovet i den.
Bouc,
hvor fant du Miss Bowers da du ville hun skulle hjelpe?
På Mrs. Van Schuylers rom.
Jeg spør meg selv...
Her er en kvinne som hater klasse og materialisme,
men likevel har hun en tjener?
Nei.
Tjeneren hennes er ingen tjener
eller sykepleier, bare en partner.
La oss si grunnen.
Kjærlighet.
Ikke vær redd.
Jeg vet dette.
Det går bra.
Folk dreper for kjærlighetens skyld.
De har funnet noe!
Hva for noe?
De har funnet noe!
Monsieur Poirot.
Godt gjort, unge mann. Vask deg.
Ja, sir.
Det er skjerfet ditt.
Det forsvant. Jeg har lett etter det siden tempelet.
Ja. Vi fant det ikke.
Det har vært ute på eventyr.
Skjerfet, med kulehull...
Brukt som lyddemper for pistolen.
Og et blodig lommetørkle
og Jacqueline de Belleforts .22 derringer.
To skudd avfyrt.
Vi drar tilbake til Assouan umiddelbart.
Jeg liker dette.
Hans fulle, sterke oppmerksomhet.
Den store hjernen, bare min.
Flørting, selv behagelig, er nytteløst.
En kvinne viser deg interesse,
og du tror hun har noe å skjule.
Hvem hun enn var, må hun ha behandlet deg dårlig.
Den masken dekker hele ansiktet ditt, ikke sant?
Du kjente Linnet Doyle før du kom for å underholde oss.
Vi hadde møttes.
Likte du henne ikke?
Jeg er høflig.
Monsieur Doyle nevnte en hendelse med offeret for lenge siden.
En mulig grunn til fiendskap.
Ved et svømmebasseng i Kennebunkport.
Sommeren 24, før jeg ble kjent.
Jeg opptrådte på hotellet og ville svømme sammen med Rosie.
Ei jente klaget til faren sin om å måtte dele bassenget med en farget.
Vi ble tvunget til å gå.
Jeg visste ikke om hun husket det. Jeg gjør det.
Det var i 25.
Det gjør hun også.
Mademoiselle.
Hun gjorde deg forlegen foran myndlingen din.
Monsieur Poirot,
hvis jeg skjøt alle som kritiserte meg
for ikke å kjenne min plass,
ville verden ha vært full av døde hvite damer.
Linnet var bare et barn.
Opplært av en slem pappa.
Men hun ble vennen min på kostskolen.
Ga de andre jentene lov til å bli det.
Rett skal være rett,
Linnet var like lett å hate som å elske.
Jeg kunne ha gjort begge.
Et ærlig svar.
Takk for tiden, mesdames.
Jeg har et siste spørsmål. Jeg er nysgjerrig.
Hatten din. I turbanstil.
Du har alltid hatt en slik hatt når jeg har sett deg,
men den har gått av moten.
Ikke når jeg bruker den.
Kan du vennligst ta den av?
Det er greit, Rosie.
Han vil ha et svar han alt vet.
.22-kaliber, som den som drepte Linnet Doyle.
Jeg har brukt den, om du lurer.
To ganger i forsvar, én gang i sinne.
Det var ikke i går kveld.
Si om jeg lyver.
Mr. Poirot.
Monsieur.
Det passer dårlig å avbryte nå, madame.
Du skal være detektiv,
men jeg fant dette.
Det lå i en skuff i sminkebordet mitt,
som en eggeplomme.
Du vet jeg ikke tok det.
Nei. Derfor har morderen lagt det i din varetekt.
-Takk. -Hvis ikke...
-Poirot. -Hvis ikke hva?
Hvis du ikke tok det for å fjerne mistanken fra deg.
Bevis kan lett kastes over bord.
Personen bak ville få til en oppsiktsvekkende oppdagelse.
Hvorfor skulle moren min drepe Linnet?
Bouc, moren din var rasende på Linnet fordi hun gjorde dere til par.
Linnet Doyle presenterte sønnen din for en kvinne du ikke stoler på.
Skulle jeg skyte noen for å rette opp min sønns dårlige smak,
ville det ikke ha vært Mrs. Doyle.
Mor, det hjelper ikke.
Kanskje. Men jeg har sett de utsøkte landskapsmaleriene dine.
Du er tålmodig og oppnår alt du ønsker med tiden.
Du planla å få meg om bord i dette skipet,
men avledet mistenksomheten min.
Det er en privatsak.
Den er fullført, madame.
-Det holder. -Ja visst.
Jeg vil nå presentere konklusjonene
i min andre hemmelige sak og avslutte den.
Hemmelig sak?
Hva mener han?
Mor?
-Monsieur. -Mademoiselle.
Mesdames, takk for at dere kom.
Bouc.
Jeg vil tilstå noe.
Da vi møttes i Giza, sa jeg at jeg var på ferie,
men egentlig har jeg jobbet med en sak.
Hvilken sak?
Deg.
Moren din ba om det i desperasjon for noen uker siden.
Moren min, i desperasjon?
Jeg skulle følge Otterbournene
for å undersøke personligheten til kvinnen
som hadde stjålet hjertet ditt.
Gjorde du dette mot meg?
Jeg er moren din og har gjort mye verre ting.
For å observere dem
måtte jeg høre på mye bluesete musikk,
som jeg uventet nok likte svært godt,
slik den ble framført av Madame Otterbourne. Uvanlig, men fint.
Derfor var du i Giza.
Hvordan vi "tilfeldigvis" møtes.
Unnskyld.
Jeg måtte få deg til å se hva hun er.
Si det til ham, detektiv.
Ja, Bouc.
Etter å ha observert Rosalie Otterbourne,
etter å ha sett på regnskapsbøkene hennes...
Jeg vet det, tilgi meg, madame.
Hva?
...kan jeg si at hun ofte spiller, men vinner ofte.
Hun drikker lite, gir bra med tips, betaler sine ansatte
og skatt tidsnok og korrekt.
Hun er flittig, ærlig.
I forretninger kanskje til og med virtuos.
Men dessverre en amatør på piano.
Adoptivmoren hennes drikker for mye to ganger i uken eller mer.
Hun røyker forskjellige sigaretter.
Og jeg tror at minst to av ekteskapene hennes ikke
ble avsluttet på en helt lovlig måte.
Men hun har en praktfull personlighet.
Jeg vet ennå ikke hvem som drepte Linnet Doyle.
Men jeg vet
at Rosalie Otterbourne er forelsket i sønnen din og er et bedre menneske.
Hun er mer enn passende. Hun er et funn.
Det holdt ikke at vi var lykkelige.
Jeg stolte ikke på henne. Tross detektiven gjør jeg det ennå ikke.
Jeg elsker henne. Det må da telle.
Hvorfor skulle det det?
Korinterbrevet tar helt feil.
Kjærligheten er ikke tålmodig eller snill.
Den er misunnelig og skrytende og rammer hensynsløst.
Den provoserer, den er irritabel, den holder regnskap med alle overtredelser...
...og den mislykkes.
Slik et ansikt eldes, mislykkes kjærligheten.
Han vil virkelig ha din tillatelse, men trenger den ikke.
Mer enn jeg må tilfredsstille dine krav.
Eller dine.
Jeg har observert deg.
Vil du vite hva jeg syns om deg?
Han har tvangstanker, er forfengelig, selvgod,
ensom av en spesiell grunn.
Et avskyelig, slitsomt, arrogant,
egosentrisk lite utskudd.
Hvordan våger du?
Kom deg vekk.
Mademoiselle, om jeg får lov.
Miss Otterbourne, jeg skylder deg en forklaring.
Vær så snill. La meg unnskylde.
Har du møtt noen som sier navnet sitt så ofte som Hercule Poirot...
Bekreftet.
Det er Louise Bourget.
De er ingen tegn til drukning.
De kastet henne i vannet etterpå.
Hun må ha blitt sittende fast i hjulskovlen.
Hun ble drept om bord.
For høyst en time siden.
Penger.
Dekket av blod.
Louise Bourget antydet
at hun kan ha sett morderen flykte.
I så fall kan hun ha tilbudt sin taushet for penger.
Utpressing.
Men morderen ville at hun aldri mer åpnet munnen.
Overskåret strupe. Eggen...
kort.
Veldig skarp. Som en...
Som en skalpell.
Du!
Du drepte dem!
Det var skalpellen hans.
Han drepte Louise.
Og hun så ham forlate Linnys lugar.
Du har løyet siden da.
Du er den Linnet aldri skulle ha stolt på.
Jeg sa at firmaet ditt snøt henne for millioner.
Morder!
Jeg skal drepe deg!
Hold opp!
Ligg unna!
Dere! Dere!
Vis respekt!
Hvor mange må dø før du gjør noe?
En strupe skåret over mens du kjeftet på meg.
Han prøver.
Han bør prøve hardere,
ellers ender vi opp i et egyptisk fengsel.
Sier du ikke navnet på morderen, gjør jeg det.
Nei.
Han elsket Linnet for høyt.
Der er motivet.
Vær stille og la Poirot arbeide.
Uansett kommer vi til havnebyen i morgen tidlig.
Nå er det tryggest å holde seg på lugarene
med låste dører.
Hun var forlovet en tid.
Jeg må skrive
og la ham vite at hun er... borte.
De brøt forlovelsen, men han vil vite det.
Så snilt av deg.
Alt er forferdelig.
Hvem kan ha gjort noe slikt?
Du må ha en teori, Monsieur Poirot.
Ikke sant?
Jeg må gjennomføre et siste forhør.
Full fart!
Jeg har latt følelser
påvirke etterforskningen...
Bli her som vitne til dette forhøret.
Hvor lenge kjente du Linnet Doyle?
Er jeg mistenkt?
Hvor lenge kjente du Linnet Doyle?
Jeg kjenner knepene dine.
Jeg har sett dette før fra den siden av bordet.
Lenge.
Vi var ikke nære venner, kun bekjente.
Foreldrene mine anså hennes som likeverdige,
så vi vokste opp på samme fester og kysset hverandres venner.
Du kan ikke ta meg, for jeg har ikke gjort noe.
Spør om det du vil.
Hvor er frakken din?
Hvorfor vekket du ikke Linnet da Simon ble skutt?
Poirot.
La være.
Mannen hennes ble skutt.
Du føler sympati for eks-forloveden til Louise Bourget.
Du vil informere ham om skjebnen hennes.
Men du føler ikke samme sympati for Linnet.
Jeg trodde hun sov.
Hun sa hun hadde tatt en sovepille.
Vrøvl!
Herregud, jeg var så glad for å treffe deg, Bouc.
Men du løy for meg.
Rett opp i ansiktet!
Og nå har du gjort deg selv til mistenkt.
Hva skjedde? Drepte han Linnet?
Var det du og Rosalie?
Nei, hun er ærlig. For stolt til å leve av tyveri.
Du gjorde dette alene.
Nei.
Du gikk til salongen alene for å finne våpenet og gjorde det.
Så gikk du til Doyles lugar for å fortelle Linnet om Simon.
Hun sov. Du så halskjedet. Du ble fristet.
-Men hun våknet, og du skjøt henne. -Nei. Det er ikke...
Men Louise Bourget så deg gå og forlangte penger.
I stedet ga du henne en kniv.
Nei, jeg drepte ikke...
To drap! For en stjålet formue slik at du ikke måtte be om lov til å gifte deg,
kun få velsignelsen.
Jeg har ikke drept noen.
Jeg fant aldri noen pistol.
Nei, du har ikke drept noen.
Drapet på Linnet Doyle var planlagt på forhånd.
Det krevde nøyaktig timing, et stjålent skjerf.
Du drepte henne ikke, men du gikk til Doyles lugar
og fant Linnet død.
Du visste at hun hadde blitt drept før oss andre.
Men istedenfor å rope etter hjelp
tok du halskjedet.
Etter at jeg fortalte om ransakingen av lugaren, prøvde du å legge det tilbake.
Men du møtte Louise Bourget mens hun kranglet med noen, forlangte penger.
Du så strupen hennes bli skåret over.
Du så henne bli drept.
Vet du hvem som drepte Louise?
Men du kunne ikke si det uten å innrømme at du stjal,
så du gjemte det på din mors rom. Du trodde ingen ville mistenke henne.
Mens du forble taus.
Men du hadde Louise Bourgets blod på frakken din.
Hvis...
Hvis jeg innrømmer dette, hvis jeg sier det...
Du vil havne i fengsel for tyveri.
Jeg vil miste Rosalie.
Hun elsker deg.
Jeg kan ikke...
Du kan ikke la en morder gå fri for å beskytte deg selv.
Jeg ville fortelle deg det.
Jeg tenkte bare på hvor...
Jeg tenkte bare på hvor lykkelige vi ville bli.
Vi kunne rømme og gifte oss.
Ingen forpliktelser. Vi ville ha vært frie.
Dumt!
Det var så dumt.
Hvem så du henne sammen med?
Du var en fryktelig venn, Poirot.
Hvorfor måtte du lære meg å være god?
Hvem?
Du forstår ikke
hva mennesker gjør for kjærlighetens skyld.
Kom igjen!
Nei.
Mon ami, Bouc.
Bouc?
Jeg hørte skudd.
Jeg hørte et skudd.
Hva skjer?
Tok du ham?
Poirot, tok du den skyldige?
Hva er det?
Er noen skadet?
Jeg har aldri sett noen så lykkelig som ham
når han var sammen med deg.
Han sa at han håpet du ville bli lykkelig også.
At du ville bli lei av å være en kald detektiv.
Være menneske i stedet.
Jeg vil ikke at du skal være lykkelig.
Du skal finne den skyldige.
Han ble skutt med pistolen din.
Det var pistolen hans!
-Jeg var her inne! -Pistolen hans!
-Jeg var her. -Jeg tror deg ikke.
Du var der. Du så meg. Si det til henne.
Ja. Han var her inne.
Nei.
Pistolen var i kofferten min i lugaren og...
Hvorfor legge fra deg pistolen med en morder om bord?
Fordi
vi ville legge til havn ved soloppgang.
Hvis det lokale politiet så en farget mann med et våpen,
ville de skyte meg før jeg så en galge.
Du har sviktet...
i alle dine plikter.
Vennen hans.
Jeg sviktet.
Linnet Doyle.
Louise Bourget.
Bouc.
Jeg skal ikke svikte ham nå.
Morderen er her.
Og vil forbli her.
Miss Otterbourne har rett. Jeg elsker å snakke.
Et publikum.
Jeg er forfengelig.
Jeg elsker at folk hører meg si løsningen på et mysterium og si:
"Så intelligent Hercule Poirot er."
Men nå vil jeg bare gi alt for...
én samtale,
med Bouc.
Jeg ville stampe rundt og si: "Omkring Linnet Doyle
"er det så mye motstridende hat og sjalusi.
"Det er som en summende fluesverm."
Han ville le av meg.
"Så spill de lure spillene dine", ville han si.
"Still spørsmål til den rette kommer."
"Hvem ville ønske å drepe henne?
"Hvem kunne ha gjort det?"
Så ville jeg spørre og se det.
Bouc viste det meg for sent.
En forelsket person er i stand til alt.
Kjærligheten gjør oss uvørne. Overilte.
En stein faller. Overilt.
Louise drept, vilt. Bouc, skutt.
Jeg trodde det var åpenbart hvem som drepte Madame Doyle.
Fetter Andrew Katchadourian.
Handlet som han gjorde ved tempelet i Abu Simbel,
der han vandret bort alene, desperat.
Han ville skjule syndene sine under en stein
og skjøv en.
Jeg vet ikke hva jeg tenkte på.
Jeg tenkte ikke.
Jeg så dem under.
Og gudskjelov bommet jeg.
Dere må vite...
Jeg ville aldri ha drept henne.
Jeg var glad i henne.
Jeg drepte henne ikke!
Han gjorde ikke det.
Drapet på Linnet Doyle var nøye planlagt.
Detaljene, tidspunktene, kulene, alibiene.
Men planlagt av hvem?
Igjen vender jeg meg til Bouc.
Hvorfor malte du ham i grønn jakke?
Han gikk i rødt på pyramiden.
Rødmalingen min forsvant.
Den ble stjålet...
av Linnet Doyles morder.
Av mannen hennes, Simon Doyle.
Meg?
Latterlig.
Hvordan kunne han det? Han ble skutt.
Ja, vi vet at han ble skutt.
Men vi vet ikke når han ble skutt.
Eller hva han gjorde like etter at vi trodde han ble det.
Tenk etter...
Madame Doyle sa at mannen hennes var sint på Louise på grunn av neglelakk
lagt igjen på hotellet. Hvorfor brydde han seg?
Fordi Madame Doyle gikk med blodrød neglelakk,
som var det han hadde bruk for.
KARMOSINRØDT
Da den var borte, fikk malingen holde.
Han ventet heller ikke at kona hans inviterte en detektiv til festen.
Så han får meg til å sove. Ett glass sjampanje
som han ber meg drikke, sender meg svimmel til sengs.
Dopet ned så han kunne handle.
Miss Otterbourne, du så en pistol bli avfyrt.
Du så Simon kollapse.
Et blodstenket lommetørkle mot beinet hans. Så forlot du ham.
Opptatt med Jackie og å finne legen.
Dette gir morderen noen øyeblikk alene.
Det er nok. Han tar opp pistolen.
Han løper til konas lugar.
Simon...
Og skyter henne gjennom tinningen.
Det var svimerker på Linnet Doyles sår.
Det forsvunne skjerfet ville ha fjernet dem, men det ble ikke brukt på henne.
Det ble brukt her for å dempe lyden av et annet skudd.
-Hva er galt, Bouc? -Det har skjedd en ulykke.
Han går tilbake hit
for å hente skjerfet han hadde gjemt.
Så skjøt han seg i beinet med pistolen.
Etterpå skiftet han ut en kule i pistolen, slik at om den ble funnet,
kunne vi bare telle de to kulene vi trodde hadde blitt skutt.
Han pakker inn lommetørkleet, skjerfet og pistolen
og kaster dem i Nilen.
Så gjør han seg klar til at dr. Windlesham kommer.
Hun skjøt meg!
Jeg kan ikke røre beinet.
Alibiet ditt er sikret. Mistanken er kastet over mange.
Du ba om en gjesteliste med ikke bare venner og familie,
men kun de som bar nag til kona di.
Selv artistene.
Alt virker som en ny ektemanns hensynsfullhet.
Skylden avledet i alle retninger, men ikke til deg.
Du er gal.
At jeg skulle skyte meg selv og drepe Louise og Bouc.
Han har rett.
Han kunne ikke ha drept dem.
Han drepte dem ikke.
Det andre og tredje drapet ble gjort av hans medsammensvorne
og, tror jeg, hjernen bak den utspekulerte planen.
Jacqueline de Bellefort.
Hans tidligere kjæreste. Som hun fortsatt er.
Presenterer dem for hverandre. Forfølger dem. Finner dem her.
Skyter Simon med et løsskudd.
Alt for å skape to vanntette alibier.
Den sørgende ektemannen som arver konas formue,
og senere gifter seg med kvinnen han elsker.
Alltid har elsket.
Da jeg spurte Louise Bourget om hun hadde sett noe, ga hun et underlig svar.
"Hadde jeg gått ut av lugaren min, hadde jeg kanskje sett morderen."
Ikke ja, ikke nei, men en dulgt trussel mot Linnets morder,
som var i rommet.
Simon Doyle.
Som så forsikret henne om at han ville ta seg av Louise.
Det gjorde han.
Så snart han kunne, sendte Simon en melding til Jacqueline
og advarte henne om den nye faren.
Fortalte henne hvor våpenet var.
Og så, da Bouc...
Da Bouc oppdaget hvem som hadde drept Louise, ropte Simon...
Kom igjen!
...en advarsel til sin medsammensvorne...
som skjøt Bouc i strupen.
Før han kunne avsløre Jacqueline de Bellefort.
Drepte du sønnen min?
Du skal dø for dette.
Rosie, vær så snill.
Jeg sverger.
Dere kan ikke tro ham.
Han har ikke bevis.
Sant. Jeg har bare en nedsenket pistol uten fingeravtrykk.
Men den kom med en ekstra gave.
Lommetørkleet.
Det varme vannet i Nilen om våren ville gjøre blodet brunt.
I det samme mystiske vannet vil karmosinrød maling bli...
rosa.
Så lur Hercule Poirot er.
Var det han eller du som ville dette?
Han trengte ting.
Jeg trengte ham.
Du brydde deg aldri om penger.
Men du kunne ikke nekte ham noe.
Ikke engang en plan når han ikke kunne tenke ut en.
Simon, hva skal vi gjøre?
La oss dra.
De vil arrestere oss. Vi blir atskilt.
Vi går av båten nå og flykter.
Kom igjen.
Det går bra, Simon. Få den.
Hør.
Vi kan klare det.
Vi må dra nå og være sterke.
Vi kan være sterke.
Jeg elsker deg.
Beklager at du har blitt så rik.
Det kan jeg gjøre noe med.
Kanskje beholder vi noe.
Kom igjen.
Arresterer de meg nå?
Nei.
Så lenge du ordner sakene hennes på ærlig vis
og betaler tilbake det du skylder.
Drar du tilbake til London, doktor?
Det er ikke noe for meg der lenger.
Vest-Afrika.
Kanskje kan jeg gjøre noe godt der.
Skulle ønske jeg aldri hadde fått se deg arbeide.
Kanskje...
LONDON SEKS MÅNEDER SENERE
-Vi ses snart, Syd. -Tusen takk for i kveld.
Ses om et par dager.
Be bandet ta en sang til, så kan de slutte å øve.
Se deg for.
Når livets storm
Raser
Stå ved min side
Når livets storm
Det er stengt.
Raser
Stå ved min side
Når denne verden
Ryster meg
-Hei, hei, hei -Som et skip
Å ja
Ute på havet
Stå
Ved min side
Norske tekster: Jon Ivar Sæterbø