Mor!
Far!
Bingo!
Bluey!
"Hans og Grete kom hjem og levede lykkeligt til deres dages ende."
- Det var det hele. - Ja.
Er eventyr sande eller ikke?
- Hvad mener du med sande? - Skete det virkelig?
Nej. Men de indeholder sande ting.
- Som hvad? - Det er ikke godt at være grådig.
Og hvis man er modig og ærlig, så ordner alt sig.
Ja.
Vil I høre et eventyr, der er sandt?
Ja tak!
Det handler om en ond bror, der bliver god.
Og der er en forbandelse, og selv en prinsesse!
- Skete det virkelig? - Ja.
Ved I, hvordan jeg ved det?
Det skete for mig.
Dette afsnit af Bluey hedder "Eventyr".
Historien udspiller sig for længe siden -
et sted, der kaldes 80'erne.
Det er mig, da jeg var ti år.
På ferie med onkel Rad og onkel Stripe.
Vent. Hvor er din hjelm?
Det her var 80'erne. Der var ingen hjelme.
Det var et vildt sted.
Trampoliner havde ingen net.
Din mor skrev dit navn på alt. BMX-sadlerne var høje.
Musik var på kassettebånd, og bremsespor var en stor ting.
Fint bremsespor.
- Du kan ikke lave dem, Stripe. - Jo, jeg kan.
Nej, du kan ikke. Og mor leder efter dig.
Jeg fik dig til at kigge, din kylling.
- Du driller Stripe! - Ja, desværre.
Men det er ondt.
Jeg sagde jo, at historien handler om en ond bror, mig.
Men jeg skulle snart få en lærestreg.
Hold op med at provokere Stripe.
Stop mig, hvis du kan. Dine hjul drejer, Stripe!
- Du kiggede, kylling! - Kylling!
Smølf!
Hvad er "smølf"?
I 80'erne, hvis to personer sagde det samme ord samtidig:
Kylling!
... sagde man "smølf".
Så havde du ti sekunder til at røre den anden.
En, to, tre, fire, fem -
seks, syv, otte, ni, ti!
Nåede du det ikke ...
- ... sagde de: - Fladpande!
Og så måtte man aldrig tale igen.
- Hvad? - Aldrig igen?
Nej. Det var en forbandelse.
Det eneste, der brød forbandelsen, var, hvis nogen sagde dit navn.
Skal jeg sige dit navn?
Godt ... Fjols!
- Kan du ikke sige dit eget navn? - Nej. Du må ikke tale.
Hvad sker der, hvis du taler?
Jeg burde ikke sige det, men ...
- Hvad? - Det er forfærdeligt.
Jeg sagde jo, at 80'erne var et vildt sted.
Det var ikke sjovt, når man var på ferie.
Skal fisken være indbagt eller paneret?
- Indbagt. - Indbagt.
Og du? Hvordan vil du have den?
- Han vil have paneret. - Okay.
Han elsker paneret, ikke, Ban-Disko?
Jeg hadede paneret.
- Hvem spiste alle de små cornflakes? - Det var ham.
Okay. Kom her!
Farmor var lidt ond.
Ja, det var 80'erne. Mødre måtte være onde.
- Fædrene var ikke meget bedre. - Hvem kan skrige højest?
Okay.
Dæmp jer, unger.
Hvad vil du, Stripe ... Rad, Gerald, hvad du nu hedder?
Hvad er der med ham?
Han må ikke tale, før nogen siger hans navn.
Nå ja. Skal jeg sige dit navn, så du kan tale igen?
Det kan du godt glemme.
Det her er, hvad jeg kalder en god begyndelse.
Hvordan får jeg jer til ikke at tale?
- Far. - Gør man sådan?
Jeg måtte aldrig tale igen. Ingen ville sige mit navn.
Jeg siger ikke dit navn.
Det her kan være godt for dig.
Du har været ond mod din lillebror hele ferien.
Du ved ikke, hvordan man gør, Stripe.
- Nu er det min tur. - Nej.
Fin bakke.
Det her er en mulighed for at tænke over det.
Farmor havde ret, ikke om sin permanent, men om mig.
Jeg havde ikke været en god bror for Stripe.
Jeg fortjente forbandelsen.
- Hvornår blev forbandelsen brudt? - Næste dag.
Jeg var på vej til badehuset for at børste tænder.
- Alene? - Det var 80'erne.
Mor!
Stripe havde taget en genvej og sad fast i småtornene.
Hjælp!
Du kunne sige, at du ikke hjalp ham, hvis han ikke sagde dit navn.
- Ja. - Ja, det kunne jeg.
Gjorde du det?
Nej, jeg hjalp ham bare.
Tak, Ban... dina!
Hvad? Du hjalp ham, og selv da sagde han ikke dit navn?
Sådan er det med brødre.
Ærlig talt var jeg stolt af ham.
Men hvem brød forbandelsen?
Husker I, jeg sagde, at eventyret har en prinsesse?
Bandit Heeler, er det din hat?
Er det mor?
- Det er mor. - Hvad?
- Nej, det var ikke mig. - Lyt ikke til hende. Det var det.
Det kan det have været.
Vi plejede at tage på ferie på den campingplads.
- Sagen er afsluttet. - Men jeg kan ikke huske det.
Det er som en dolk i hjertet.
- Hvordan kendte hun dit navn? - Det stod på min hat.
Det er i hvert fald en god historie.
Men er den sand eller ej? Jeg må vide det.
Det må du afgøre. Tror du på eventyr?
- Værsgo. - Tak.
Vi ses.
Ja. Vi ses.
Tekster: Sysse Dahl