Mamma!
Pappa!
Bingo!
Bluey!
Hans og Grete vendte hjem og levde lykkelig alle sine dager.
- Det var saker. - Ja!
Er eventyr sanne eller ikke?
- Hva mener du med sanne? - Skjedde det på ordentlig?
Nei. Men de inneholder sanne ting.
- Som hva? - Det er ikke bra å være grådig.
Og hvis man er modig og ærlig, ordner alt seg.
Ja.
Vil dere høre et eventyr som er sant?
Ja, takk!
Det handler om en slem bror som blir god.
En forbannelse er med, selv en prinsesse!
- Skjedde det på ordentlig? - Ja.
Vet dere hvordan jeg vet det? For det skjedde med meg.
Denne episoden av Bluey heter "Eventyr".
Historien utspiller seg for lenge siden.
På et sted som kalles 80-tallet.
Det er meg da jeg var ti år.
På ferie med onkel Rad og onkel Stripe.
Hvor er hjelmen din?
Dette var 80-tallet. Det var ingen hjelmer.
Det var et vilt sted.
Trampoliner hadde ikke nett.
Moren din skrev navnet ditt på alt. BMX-setene var høye.
Musikk var på kassetter, og sladding var en stor greie.
Bra sladding!
- Du kan ikke sladde, Stripe. - Jo.
Nei, det kan du ikke. Og mamma leter etter deg.
Jeg fikk deg til å se, din tosk.
- Du erter Stripe! - Ja, dessverre.
Men det er slemt.
Jeg sa jo at dette eventyret handler om en slem bror, meg.
Men jeg skulle snart lære en lekse.
Slutt å erte Stripe.
Stopp meg om du kan. Hjulene dine snurrer, Stripe!
- Du så, din tosk! - Tosk!
Smurf!
Hva er smurf?
På 80-tallet, om to personer sa nøyaktig samme ord samtidig:
Tosk!
Sa en "Smurf!".
Da hadde du ti sekunder på deg til å ta på den andre.
En, to, tre, fire, fem,-
seks, syv, åtte...
Hvis du ikke rakk det...
- ...sa de: - Skint!
Og da fikk man aldri snakke igjen.
- Hva? - Aldri mer?
Nei. Det var en forbannelse.
Det eneste som brøt forbannelsen, var om noen sa navnet ditt.
Skal jeg si navnet ditt?
Greit, din tosk!
- Kan du ikke si ditt eget navn? - Nei. Du får ikke snakke.
Hva skjer om du prater?
Jeg burde ikke si det, men...
- Hva? - Så fælt!
Jeg sa jo at 80-tallet var et vilt sted.
Det var ikke gøy når man var på ferie.
Skal fisken være fritert eller panert?
- Fritert. - Fritert.
Du da? Hvordan skal du ha den?
- Han vil ha panert. - Ok.
Han elsker panert, ikke sant, Ban-Disko?
Jeg hatet panert.
- Hvem spiste all frokostblandingen? - Det var ham.
Ok. Kom hit!
Bestemor var litt slem.
Ja, det var 80-tallet. Mødre fikk være slemme.
- Fedrene var ikke mye bedre. - Hvem kan skrike høyest?
Ok.
Demp dere, unger.
Hva vil du, Stripe... Rad, Gerald, hva du nå heter.
Hva er det med ham?
Han får ikke snakke før noen sier navnet hans.
Akkurat. Skal jeg si navnet ditt så du kan snakke igjen?
Det kan du glemme.
Dette er det jeg kaller en god start.
Hvordan får jeg dere alle til å tie?
- Pappa. - Gjør man sånn?
Jeg ville aldri fått snakke igjen. Ingen ville si navnet mitt.
Jeg vil ikke si navnet ditt.
Dette kan være bra for deg.
Du har vært slem mot lillebroren din hele ferien.
Du vet ikke hvordan man gjør det, Stripe.
- Nå er det min tur. - Nei.
Fin haug!
Dette er en mulighet til å ta deg en tenkepause.
Bestemor hadde rett, ikke om sin permanent, men om meg.
Jeg hadde ikke vært en god bror for Stripe.
Jeg fortjente en forbannelse.
- Når ble forbannelsen brutt? - Dagen etter.
Jeg var på vei til dusjen for å pusse tennene.
- Alene? - Det var 80-tallet.
Mamma!
Stripe hadde tatt en snarvei og satt fast i piggene.
Hjelp!
Du kunne si at du ikke hjalp ham, om han ikke sa navnet ditt.
- Ja. - Ja, det kunne jeg gjort.
Gjorde du det?
Nei, jeg bare hjalp ham.
Takk, Ban... dino!
Hva? Du hjalp ham, og selv da sa han ikke navnet ditt?
Sånn er brødre.
Ærlig talt var jeg stolt av ham.
Men hvem brøt forbannelsen?
Husker dere at jeg sa at eventyret har en prinsesse?
Bandit Heeler, er det hatten din?
Er det mamma?
- Det er mamma. - Hva?
- Nei da, det var ikke meg. - Ikke hør på henne. Det var det.
Det kan det ha vært.
Vi pleide å dra på ferie til den campingen.
- Saken er avsluttet. - Men jeg har ikke noe minne av det.
Det er som en dolk i hjertet.
- Hvordan visste hun navnet ditt? - Det sto på hatten min.
Uansett er det en god historie.
Men er det sant eller ikke? Jeg må få vite det.
Det får du avgjøre. Tror du på eventyr?
- Vær så god. - Takk.
Vi ses.
Ja. Vi ses.
Tekst: Synnøve W. Fossestøl