Mama !
Tata !
Bingo !
Blue !
Hansel şi Gretel s-au întors acasă
şi au trăit fericiţi până la adânci bătrâneţi.
- Ce aventură palpitantă ! - Da !
Basmele sunt adevărate sau nu ?
- Cum adică ? - Aşa s-a întâmplat în realitate ?
Nu. Dar au unele elemente adevărate.
- Cum ar fi ? - Că nu e bine să fii lacom.
Şi că totul se rezolvă dacă eşti curajos şi cinstit.
Chiar.
Vreţi să auziţi un basm adevărat ?
Da, te rugăm !
Este cu un frate rău care ajunge bun.
Apare şi o năpastă, ba chiar şi o prinţesă.
- Şi s-a întâmplat de-adevăratelea ? - Da.
- Ştiţi de unde ştiu ? - De unde ?
Fiindcă mi s-a întâmplat mie.
S-a întâmplat acum mult timp, în anii '80, cum li se zicea.
Aveam zece ani şi eram în vacanţă cu unchii voştri.
Stai, unde ţi-e casca ?
Pe atunci nu se purtau căşti. Se trăia periculos.
Trambulinele nu aveau plasă.
Mama voastră se semna peste tot, înălţam şaua la biciclete,
muzica era pe casete şi se derapa, nu glumă.
Ce derapaj super !
- Grivei, tu nu ştii să derapezi. - Ba ştiu.
Ba nu ştii. Vezi că te cheamă mama.
Te-am făcut să te uiţi !
- Îl tachinai pe Grivei ! - Mă tem că da.
Dar este urât să faci aşa.
V-am zis că basmul este despre un frate rău. Ăsta sunt eu.
Dar staţi liniştiţi, aveam să mă învăţ minte.
Nu-l mai tachina !
Obligă-mă ! Grivei, vezi că ţi se învârt roţile !
- Te-am făcut să te uiţi ! - Uiţi !
Cobe !
Ce înseamnă asta ?
În anii '80, dacă doi oameni ziceau acelaşi cuvânt în acelaşi moment...
Uiţi !
Unul zicea "cobe" !
Şi trebuia să-l atingi în zece secunde.
Unu, doi, trei, patru, cinci,
şase, şapte, opt...
Dacă nu-l atingeai în cele zece secunde şi zicea...
Apoi nu mai aveai voie să vorbeşti.
Poftim ? Nu mai aveai voie să vorbeşti niciodată ?
Nu, căzuse năpasta pe tine.
Scăpai doar dacă îţi rostea cineva numele.
Vrei să-ţi zic numele ?
Bine. Bandicel !
- Nu puteai să-ţi rosteşti numele ? - Nu, n-ai voie să vorbeşti.
- Ce se întâmpla dacă vorbeşti ? - N-ar trebui să vă zic, dar...
- Poftim ? - E îngrozitor !
V-am zis că se trăia periculos la vremea aia.
Nu era deloc plăcut să fii în situaţia asta când eşti în vacanţă.
Copii, peşte pane sau dat şi prin pesmet ?
- Pane. - Pane.
Tu cum vrei ? Zi odată !
- Prin pesmet. - Bine.
Adoră peştele dat prin pesmet, nu-i aşa, Bandistan ?
Nu puteam suferi peştele ăla.
- Cine a mâncat toate cerealele ? - El.
Am înţeles. Vino încoace !
Buni era cam rea !
În anii '80, mamele aveau voie să fie rele.
Iar taţii nu prea erau de ajutor.
- Să vedem cine ţipă mai tare. - Bine.
Copii, mai încet !
Ce doreşti, Grivei... Gerald sau cum te-o chema.
Ce e cu tine ? Ce e cu el ?
Nu are voie să vorbească până nu-i spune cineva numele.
Vasăzică, vrei să-ţi rostesc numele, ca să poţi vorbi ?
Vezi să nu ! Ştiţi ceva ? Mi se pare o chestie excelentă.
Cum fac să nu mai vorbească niciunul din voi ?
- Tată ! - E de ajuns să fac aşa ?
Credeam că n-am să mai vorbesc. Nimeni n-avea să-mi zică numele.
N-o să-ţi rostesc numele.
Chestia asta îţi va face bine.
Te-ai purtat urât cu fratele tău mai mic toată vacanţa.
Nu ştii să-ţi iei avânt, Grivei.
- Acum e rândul meu. - Ba nu e.
Bună mişcare !
Acum ai ocazia să te gândeşti bine la faptele tale.
Buni avea dreptate în ce mă priveşte.
Nu fusesem un frate prea bun pentru Grivei.
Meritam ceea ce păţisem.
- Când ai scăpat de năpastă ? - În dimineaţa următoare.
Mă duceam să mă spăl pe dinţi.
- Singur ? - Aşa era în anii '80.
Mami !
Grivei o luase pe scurtătură şi rămăsese blocat printre ghimpi.
Ajutor !
Puteai să-i spui că nu-l ajuţi dacă nu-ţi zice numele.
- Da. - Puteam să fac aşa.
Şi ai făcut ?
Nu. L-am ajutat pur şi simplu.
Mulţumesc, Bandina !
Poftim ? L-ai ajutat şi nici măcar atunci nu ţi-a zis numele ?
Aşa fac fraţii.
Drept să vă zic, am fost mândru de el.
Atunci cine te-a ajutat ?
Vă amintiţi că basmul are şi o prinţesă ?
Bandit Heeler. Asta e a ta ?
E mami ?
- E mami. - Poftim ?
- Nu-l ascultaţi, nu eram eu. - N-o ascultaţi pe ea. Ea era !
Este posibil să fi fost aşa.
În vacanţă, mergeam la acel parc de rulote.
Cazul e închis.
Dar nu-mi aduc aminte de întâmplarea asta.
Mi-ai împlântat un pumnal în inimă.
- De unde ştia cum te cheamă ? - Scria pe şapcă.
Oricum ar fi fost, este o poveste frumoasă.
Dar trebuie să ştiu dacă e adevărată sau nu.
Asta trebuie să decizi singură. Crezi în basme ?
- Poftim ! - Mulţumesc !
Ne mai vedem.
Da, ne mai vedem.
Traducerea: Alina Petrescu