Într-o zi, clasa lui Indy modela animale din ceară de albine.
Terierii făceau piranha.
Blue făcea o balenă. Winton făcea...
Hapciu ! Am muci !
Câh !
Winton era Winton.
Și Indy, eroina poveștii noastre, modela un cal.
A muncit mult la el.
Mai întâi i-a făcut corpul. Apoi picioarele.
Apoi a făcut coada. Și, în cele din urmă, capul.
Un căluț. Ia nechează !
Era foarte mulțumită.
- Blue, uite ! - Uau !
Dar era o problemă.
- Ce vacă super ! - Vacă ?
Calul lui Indy semăna cu o vacă.
- Frumoasă vacă, Indy. - Nu e vacă. E cal !
Ba nu, e vacă.
- Winton ? - Da ?
Winton !
- Winton, de ce nu ești cuminte ? - Fiindcă nu sunt și gata.
Indy s-a supărat rău.
Era atât de supărată,
încât, când doamna educatoare a venit să vadă dacă e bine, a zis:
Nu vreau să mai fac niciodată animale dintr-astea.
Vai de mine ! De ce, Indy ?
Calul meu arată ca o vacă !
- Și de ce crezi că a ieșit așa ? - Fiindcă...
Apoi Indy a spus ceva tare trist.
Nu prea mă pricep la asta.
Hapciu ! Muci !
În loc să mai încerce, Indy n-a mai modelat nimic.
Poftim ? Dar de ce ?
Fiindcă și-a spus că nu se pricepe.
Așa am spus. Și e adevărat. Nu mă pricep.
Sfârșit.
Nu-mi place povestea asta, Calypso.
Nici mie. Dar e povestea ta.
- Mi-a plăcut personajul meu. - Nu-mi place că Indy renunță.
De ce nu ne spui altă poveste ?
Da. Și să mă faci musculos. Te rog !
- Bine. - Gata !
A fost odată ca niciodată o fetiță pe nume Indy,
care credea că nu se pricepe la nimic.
Nu mă pricep la nimic.
Dar apoi a intrat în scenă Winton.
Hapciu ! Muci !
Winton era mai năzdrăvan uneori, dar avea suflet bun.
I-a spus lui Indy...
Ba te pricepi la unele lucruri, Indy. Serios îți zic.
Ba nu. Uite, calul meu pare vacă !
- Muu ! - Winton !
Scuze ! Eu tot cred că te pricepi la unele lucruri.
Oare Indy avea să-l creadă pe Winton ?
- Da. - Ura !
- Mă ajuți, Winton ? - Bine.
V-am zis că Winton are suflet bun.
Winton și Indy au încercat să afle ce era cu calul-vacă.
- Să fie culoarea de vină ? - Nu cred.
Să găsim o poză cu o vacă și să ne uităm la ea.
Chiar.
- Îmi place povestea asta. - Și mie.
- Cenușăreasa ? Nu. - Trei purceluși.
Un bătrânel o fermă avea.
- Sigur are și o vacă, nu ? - Stai să văd.
Un bătrânel o fermă avea
și avea și...
Vaci ! Da !
Clar, arată la fel.
- Asta știam deja ! - Da.
Trebuie să știm cum arată un cal.
- Vezi dacă bătrânelul are și cal. - Găină, rață, porc.
N-are și cal.
Foarte ciudat.
- Winton... - De ce n-o avea și un cal ?
- Winton ! - Poate a fugit.
- Winton ! - Da ?
Nu mai bine zic că e vacă ?
Dar nu e vacă. E cal.
Știu, dar nu e un cal prea reușit. Însă arată bine ca vacă.
Pe lângă că era bun la suflet și musculos,
Winton era și cât se poate de cinstit.
Nu, Indy. E cal.
Sau va fi. Trebuie doar să mai lucrăm la el.
Dar nu știm cum arată calul.
Nu, dar am o idee. Haide !
Apropo, Winton se putea transforma și în mașină.
Au rugat-o pe Calypso să meargă la Maiorul Tom,
calul vecinilor.
- Ține sus calul-vacă, Indy. - Bine.
Brusc, totul a devenit limpede.
Gâtul e de vină.
- E prea scurt. - Caii au gâtul lung.
- Cu siguranță. - Ura !
- Mulțumim, Maiorule Tom ! - Cu plăcere.
Winton, ca să știi, bătrânelul chiar are un cal,
dar era în vacanță când s-a scris cartea.
Acum erau gata să repare calul-vacă.
La ce mușchi am, mi-e ușor să modelez ceara.
Mulțumesc, Winton ! Pa, văcuțo ! Salut, căluțule !
Ura !
Frumoasă girafă !
Nu ! Am transformat calul-vacă într-o girafă-cal.
Îmi pare rău, e vina mea. Nu prea mă pricep la asta.
Indy ajunsese de unde a plecat.
Ce poveste avea să-și mai spună de data asta ?
Un bătrânel o fermă avea
și avea și un...
Căluț-girafă !
Și...
Mac-mac spunea, mac-mac cânta
Bine, bine. Apoi ce s-a întâmplat ?
Au mai lucrat la căluț.
I-am lungit gâtul prea mult. Gata.
E cal !
Da !
Mulțumesc pentru ajutor, Winton !
Cu plăcere. Ți-am zis că te pricepi.
Și eu cred că te pricepi.
Ce drăguț !
- Cum îi zicem ? - Maiorul Tom.
Bună, Maiorule Tom !
- Așa îi zicem ! - Hapciu !
Și au trăit fericiți până la adânci bătrâneți. Sfârșit.
Așa e mult mai bine.
Hapciu !
Traducerea: Alina Petrescu