Mama !
Tata !
Bingo !
Blue !
Copii, trebuie să plecăm ! Repejor !
-De ce ? -Ne întâlnim cu Judo în parc.
-Dacă nu plecăm, vom întârzia. -Putem să mai stăm puţin ?
-De ce ? -Aşa.
Ăsta nu-i un motiv. Unde ţi-i pălăria ?
-Nu ştiu. -O găsim noi. Plecăm într-un minut.
-Un minut e atât ? -Mai degrabă cam atât.
-Te-ai spălat pe dinţi ? -Da.
Arată-mi.
-Când te-ai spălat ? -Aseară.
Fugi şi te spală pe dinţi !
Haide, te cronometrez. Pe locuri, fii gata, start !
Bingo, pachetul !
Hei ! Blue, pălăria, Bingo, dinţii !
-Trebuie să livrez pachetul. -Ce pachet ?
-Şopârla lipicioasă ! -Nu se poate.
Ura !
Acest episod se numeşte Şopârla lipicioasă.
-Vino la mama, şopârlică. -N-am oprit cronometrul, Bingo !
Dar trebuie să prind şopârla.
-Spală-te pe dinţi, o prind eu ! -Bine.
Nu, tu caută-ţi pălăria. O prind eu.
-Nu opri cronometrul ! -N-o găsesc !
-Ai căutat-o ? -Da, am căutat-o peste tot.
-Uite-o acolo ! -Chiar că da.
Hai, şopârlico !
Ce expresie avea bunicul pe vremea când era soldat ?
-Grăbeşte-te şi aşteaptă ! -Grăbeşte-te şi aşteaptă.
-Bingo, dinţii ! -Da !
Scuze !
-Eşti teafără ? -Da.
-Bun, atunci ajută-mă să strâng. -De ce trebuie să ajut ?
Bine.
-Cine prinde şopârla ? -Eu !
-Banana mea ! -Ţi-o trimit eu !
-Vine ! -Mulţumesc, Blue !
Are gust de pastă de dinţi !
Bun, să mergem ! Vreau să plecăm într-un minut.
Pot să ridic pălăria într-o parte ca a bunicului ?
-Ascultă, Blue... -Te rog !
Bine, du-te şi adu o insignă, dar grăbeşte-te !
-Scuze ! -E timpul pentru role !
-Mamă, şopârla ! -Scuze !
Hai, şopârlico !
Stai... un minute ! Bravo, acum hai să plecăm.
-Să îmi pun rolele. -Nu este timp, Bingo !
Bine, dă să ţi le pun eu.
-Nu, trebuie să mă cronometrezi. -Bine.
Pe locuri, fii gata, start !
Şi nu putem pleca până nu cade şopârla.
Am să o ajut, bine ?
-Am găsit o insignă ! -Minunat !
Îmi aduci, te rog, crosa de hochei ? Să dau şopârla jos.
Bine.
Iepurele înconjoară grădina... Nu, nu, încă o dată.
Uite ce-am găsit !
-Blue, crosa de hochei ! -N-am găsit-o !
Ai căutat-o ? Nu mai contează.
Dă-l încoace ! Îl folosesc pe Cloncăneală.
Hai, odată ! Şopârla asta e lipită, nu glumă !
Nu-i place să fie grăbită.
-Gata ! -Le-ai pus invers, draga mea.
-Zău ? O iau de la capăt. -Bingo, nu mai avem...
-Vai ! -Mamă, mi-ai văzut pălăria ?
Gata, ajunge !
Nu ne mai ducem în parc ! Stăm acasă !
Deci nu ne mai ducem nicăieri ?
Nu ! Stăm doar acasă.
-Gata ! Hai ! Afară ! -Nu înţeleg !
Plecăm !
Bine ! Stai să-mi găsesc pălăria.
Afară ! E aşa aproape.
Nu trebuie să facem decât un pas. E foarte uşor.
De ce trebuie să mergem acum ?
-Fiindcă nu vreau să întârziem. -De ce ?
Fiindcă nu-i frumos să laşi lumea să aştepte.
Mai ales pe mama lui Judo. Face cam urât când întârzii.
-De ce ? -Crede că-i nepoliticos, bănuiesc.
-Dar durează mult să ieşim din casă ! -De ce ?
-Fiindcă nu vă pasă dacă întârziaţi. -De ce ?
Fiindcă vă distraţi.
De fapt, de asta mergem în parc.
-Judo vrea să se joace cu tine. -De ce ?
-Fiindcă eşti minunată. -De ce ?
Fiindcă mi-am dat silinţa să te educ să fii minunată.
De ce ?
Fiindcă copiii minunaţi ajung adulţi minunaţi.
Ca mama lui Judo. E chiar minunată, de fapt.
De ce ?
Când te-ai născut, ne-a gătit cinci tăvi de lasagna.
M-a impresionat enorm.
-Aşa vreau să ajungi şi tu. -De ce ?
-Fiindcă vreau să fii fericită. -De ce ?
-Fiindcă te iubesc ! -De ce ?
-Aşa ! -Ăsta nu-i un motiv !
Bine, ai câştigat !
Ce se întâmplă, Blue ? De ce nu poţi ieşi pe uşă ?
Am emoţii să mă întâlnesc cu Judo.
Am înţeles. N-ai mai văzut-o de mult.
Fii curajoasă ! Ca bunicul.
Atenţiune ! Înainte, marş !
Stai !
-A trecut un minut ? -Cam aşa.
Habar nu ai cât e un minut, nu-i aşa, draga mea ?
Nu.
Ce plăcut.
E de la mama lui Judo. Întârzie puţin.
-Nu vă grăbiţi, copii. -Mi-e foame.
Banană !
Te-am prins.
Traducerea: Irina Doroftei