Máma!
Táta!
Bingo!
Bluey!
BLUEY
Kola autobusu se točí Dokolečka se točí
Autobus zastavuje.
Dveře se otvírají.
Zdravím, cestující. Kam to bude?
Búp! K muzeu, prosím.
Dobře.
Dveře se zavírají.
Kola autobusu se točí dál,
Dnes není hustý provoz, tak tam jistě budeme brzy.
Super.
Pokud nás teda něco nezpomalí, ale to se asi nestane.
Dveře se otv― Ale ne.
Babičky už jdou.
Tento díl se jmenuje "Bus"
-Búp! -Jedna babička na bingo, prosím.
-Ach! -Jejdanánku.
Poslyšte, vy dvě, ne že s vámi budou problémy.
Netuším, o čem to mluvíte.
Fuj! Jeminánku.
-Je tu obsazeno, drahoušku? -Ne, sedněte si.
-Kam máš namířeno, zlatíčko? -Jen k muzeu.
Měla bys jet autobusem 19.
Dostane se tam rychleji.
Ne, Janet, lepší je 21.
Ále, vůbec tomu nerozumíš.
Vlastně jezdím tímto autobusem, protože tajně miluju řidiče.
Vážně?
-Je docela chlupatý, ne? -Pro mě ne.
Tak to je báječné.
Můžete se vzít a mít autobusové děti.
-Řeknu mu to. -Ne! Ještě mu to nechci říct.
Ale musíš. Už jsme skoro u tvé zastávky.
Svatá prostoto!
Řeknu mu to. Jen potřebuju víc času, jasné?
No, můžeme pro tebe zpomalit autobus.
Na další zastávce, prosím.
Ale tam je uzenářství. Myslel jsem, že jdete na bingo?
-Ne, potřebuju nějaké klobásky. -Dobře. Jsme tady.
-Dveře se otvírají. -Děkuju.
Rozmyslela jsem si to.
Dobře. Dveře se zavírají.
Na další zastávce, prosím.
-Ale tam je knihovna. -Jo, potřebuju kuchařku.
Dobře. Dveře se otvírají. A jsme tu.
Já vlastně neumím číst.
Cestující zvoní jen v případě, že chtějí vystoupit. Je to jasné?
-Řekni mu, že ho miluješ. -Ne!
-Jak jako "ne"? -Totiž, ano, je to jasné.
Dobře. Dveře se zavírají.
-Příští zastávka je prodejna motorek. -Aha, dobře.
-Cože? Vy si chcete koupit motorku? -Jo.
Dobře. Autobus zastavuje. Dveře se otvírají.
Tamhle je ta prodejna motorek. Běžte a kupte si motorku.
Ale ne, nemají růžové.
To by stačilo. Dveře se zavírají.
Teď už žádné zastávky až k muzeu, a pak všichni vystoupíte.
Musíš mu to říct teď, drahoušku. Dochází ti čas.
-Ou. -Kam zmizel Boopsie?
Nedokážu to. Řeknu mu to zítra.
Radši mu to řekni dneska.
Ach, Boopsie.
Autobus zastavuje. Ven!
Nemůžu najít Boopsíčka.
-Kdo je to Boopsie? -Její had.
Á, tady jsi, Boopsie.
Sundejte to! Sundejte to!
-Zlobivý Boopsie. -Rychle! Chyťte mu hlavu.
Ale ne. Přijdeme pozdě na bingo.
Vysajte jed!
-Vrr, vrr, vrr. -Proč se ten autobus hýbe?
-Rita řídí. -Dobře. Cože?
Rita řídí?!
To něco jede autobusem pořád dál a dál
Stát, vraťte se! To je můj autobus!
Rychle, Janet, udělejte něco!
-Čas na šlofíčka. -Janet!
-Klobásky. -Píp, píp.
-No tak, Rito. Zpátky na místo. -Jejda.
Ten volant!
Kuchařka.
-Co kdybych se toho ujala já, Rito? -Dobře, bav se, drahoušku.
-Strčte to tam zpátky. -Dobře.
Tak, volant je spravený. A teď co?
Brzdy!
-Kde jsou brzdy? -Jsou tam dole.
To velké, hnědé!
Co velké hnědé?
Miluju čokoládový dort.
Rita ujídá brzdy!
-Na další zastávce, prosím. -Teď nemůžeme zastavit!
Promiňte.
Ach, Rito. To nepomáhá.
Hurá! Jsem tu.
-Zdravím. -Ahoj.
-Jak to jde? -Nestěžuju si.
-Řekni mu to! -Janet!
-Co mi má říct? -Nic. Řeknu vám to zítra.
Žádné zítra nebude. Nabouráme do toho obchoďáku!
Řekla jsem na další zastávce!
Musíme skočit! Čapněte babičky!
Tak pojďte, vy kvočny.
-Hned mě pusť, ty surovče. -Búp!
Skočte!
Au, mince.
-Jsme naživu. -Nemůžu tomu uvěřit.
Tohle není bingo.
Chci ti něco říct,
ale pořád to odkládám na zítřek, ale asi ti to řeknu dneska.
-Chci si tě vzít a mít s tebou děti. -Aha.
-Tady to máš, Rito. -Díky, Janet.
Zvládla jsem to, Janet! Řekla jsem mu to.
-Výborně, drahoušku. Jsem pyšná. -Díky, já na sebe taky.
Tak, a teď si udělejte autobusové děti.
Ale ne. On už je ženatý s žirafou.
Cože?
Ach, žirafo. Hrozně jsem se bál. Málem jsme nabourali do obchoďáku.
-To se ještě uvidí. Pojď, Rito. -Dobře, Janet.
Babičky už jdou.