Máma!
Táta!
Bingo!
Bluey!
Dobře se vyspěte, děti. Přijde velikonoční zajíček!
Kolik vám asi nadělí vajíček?
-Co když na nás zase zapomene? -Jo, jako loni.
Už jsme to řešili. Nezapomněl. Jen měl zpoždění.
Všechno to vysvětlil v dopise, vzpomínáte?
"Milá Bluey a Bingo. Promiňte, že jsem vám přinesl vajíčka pozdě.
Řešil jsem rodinné záležitosti. Nebudu to rozebírat.
Váš zajíček.“
Vidíte? Jen měl moc práce.
-Dobře. -Slibujeme, že tentokrát nezapomene.
Božínku!
-Ráno to uklidíme. -Dobrou, děti.
-Bluey? -Jo, Bingo?
-Proč zajíček zapomněl jen na nás? -To nevím.
-Myslíš, že si na nás teď vzpomene? -Jo, myslím.
Dobrou, Bingo.
Tento díl se jmenuje "Easter".
Jsou Velikonoce! Bingo, vstávej!
-Přišel k nám? -Nevím. Nevidím vajíčka.
Můj je taky prázdný! Zase na nás zapomněl!
-Počkat! -Co je to?
-Krabička. -Vajíčka budou uvnitř!
Je prázdná.
Podíváme se znovu k tobě.
Něco tu je! Je to jen B.
-Nezáleží mu na nás. -Záleží, Bingo!
Možná je to nápověda, kam nám schoval vajíčka.
Už vím! Písmenko a krabička.
Poštovní schránka!
Poběž!
-Jsou tam vajíčka? -Ne. Je to "nebe, peklo, ráj“.
-To je od velikonočního zajíčka? -Ano!
Koukni!
Va-jíč-ko.
-Jaká je tvoje oblíbená barva? -Modrá, jako ty.
Kuchařská čepice s vejcem.
-Co to znamená? -No, kuchaři pracují v kuchyni.
-Třeba jsou vajíčka v kuchyni. -Jo!
Zajíček zná mou oblíbenou barvu.
Říkala jsem, že mu na tobě záleží.
-Veselé Velikonoce... Hej! -Hej!
Promiň, mami, hledáme velikonoční vajíčka.
-Můžou být kdekoliv. -Bluey, koukej. To je vejce!
Nejsou tu.
Počkat, koukni na ta normální vajíčka.
Zajíček nenosí normální vajíčka. Nosí čokoládová.
Ale koukni na to na kraji.
Co? Jedno vejce je kiwi.
Třeba je čokoláda uvnitř!
-Tati, je v tom čokoláda? -Podíváme se.
Ne. Žádná čokoláda.
Asi vím, kde ta vajíčka jsou!
-Kiwi koberec. -Podívám se pod něj.
Nevidím je.
Asi má velikonoční zajíček jiné děti radši než mě.
Ne, Bingo, má tě rád.
-Jen... -Koukni!
-To je šipka! -Ukazuje na zahradu!
Poběž!
Ty se podívej tam.
-Na ten hrad si nevzpomínám. -Hej, Bingo?
Bývají květy hořícího stromu v řadě?
Obvykle jsou spíš rozházené.
-Bude to obrazec. -Jaký obrazec?
Nevím. Ale vím, jak to zjistit. Poběž!
-Je to hrad! -Naše vajíčka jsou asi v hradu!
V Londýně je hrad.
-Musíme na letiště! -Bluey, myslím, že to je jiný hrad.
Myslím, že to je tenhle.
-Na něco jsem narazila! -Je to čokoláda?
Je! Počkat.
Není. Je to toaletní papír.
Moment, koukni! Vajíčka!
Další nápověda. Poběž!
-Ty se podívej tam. -Žádná vajíčka tu nejsou.
Musí tu být! Toaletní papír patří na záchod.
-Ledaže... Ale ne! -Co?
Možná jsou na tátově záchodě!
Teda, Bandite!
To je smrad!
-Jak najdeme další nápovědu? -Někdo tam musí jít.
-Ale umřeme smrady! -Já vím!
Žádné Velikonoce nebudou.
Ale budou, Bingo. Jdu dovnitř!
Smrdí to tu.
Nedokážu to!
Počkat!
Našla jsi to?
Já vím, co to je!
Naše okno!
-Musí být tady! -Ale tady už jsme se dívaly.
-Nechápu to. -Já jo.
Zase na nás zapomněl.
Možná máš pravdu, Bingo.
Je to moje chyba, Bluey.
-Jsem jen malé, zapomenutelné dítě. -To teda nejsi, Bingo.
-Jsi skvělé dítě. -Vážně?
Ano, jsi chytrá.
-Přišla jsi na ten hrad úplně sama! -To jo.
-To já jsem zapomenutelná. -To teda ne! Jsi statečná.
-Šla jsi na tátův smradlavý záchod. -Jo, to je fakt.
-Nejsme zapomenutelné. -Jo, jsme zapamatovatelné.
Veselé Velikonoce, Bluey.
Veselé Velikonoce, Bingo.
Podívej!
Stopy!
Zaječí stopy!
Stopy velikonočního zajíčka!
Vzpomněl si na nás.
Titulky: Michaela Doubravová