Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ÅTTONDE JUNI, 1990
Okej, vi tar det från början.
Det är en lugn. Vi kan... Lugn. Förstår du vad jag menar?
Det har samma värde, men inte samma dubbelslag
Ja.
-Det är en lugn by -Ja!
Och småstad, du vill ha "chill", eller hur?
-Småstad -I den här fattiga småstaden.
Ja.
Lilla stad, den är lugn och vilsam
Varje dag är som den igår
Lilla stad, litet folk som bor där
Börjar dan så här:
-Bonjour -Goddag
Det var sommaren 1990.
DON HAHN PRODUCENT
Vi var i New York för att spela in musiken
till Skönheten och Odjuret.
Howard Ashman och hans låtskrivarpartner Alan Menken hade redan vunnit Oscars,
Golden Globes och Grammys, och det fascinerade
en hel generation.
Från första gången som jag mötte henne
Sa jag hon var sensationell
Och min spegel visar mej Att hon aldrig säger nej
Ska jag gifta mej då tror jag det blir Belle
Vi visste att det var något speciellt som hände den där dagen.
Men vad vi inte visste var att om nio månader skulle Howard vara borta.
Howard och jag växte upp på en gata som hette Flannery Lane...
SARAH GILLESPIE HOWARDS SYSTER
...i Baltimore. Det var en gata med hus på rad.
Det var en rad med tio hus
och sedan en öppning och så tio hus till.
Howard älskade att berätta historier, och mitt jobb som hans lillasyster
var att vara hans bästa publik.
Vi var ensamma hemma och Howard tog ofta hand om mig på egen hand.
Och Howard sa bara: "Vänta här," och lämnade mig på undervåningen.
Jag kunde höra honom där uppe. Jag hörde hur dörren stängdes,
och jag hörde att det hände saker. Howard hade tagit den turkiska handduken
från badrummet och svept den runt huvudet som en turban.
Han ropade att jag skulle komma upp till hans rum.
Trappan var lång och brant och det var släckt i hans rum
och persiennerna var nerfällda.
Jag minns att det var mörkt.
Han lade något över lampskärmarna och började visa mig runt,
och det var inte hans rum längre. Han visade mig det här landet
han hade skapat.
Han hade gjort det med små plastfigurer, cowboys, indianer och soldater,
men han hade målat dem, täckt dem med silkespapper,
han hade strött glitter över dem och gjort dem till personliga karaktärer
som var mycket mer intressanta än cowboys och indianer.
Han hade placerat dem i små tablåer, i små scener.
Han visade mig scen för scen och berättade historier
om det jag såg.
Som, "Titta, där är Tingeling," Eller "Där är Peter Pan
eller Tiger Lily". Och i en scen fanns det en spegel
som kanske var... Antingen en sjö eller en skridskobana.
Han använde all sin kreativitet för att göra det.
Han ledde mig till den här platsen som var helt olik allt vi hade
i Baltimore County, Maryland.
Det här var Howard som roade sig och hade kul
och han tog med oss andra på resan tillsammans med honom.
SHIRLEY ASHMAN HOWARDS MAMMA
Howard satte upp föreställningar i trädgården.
Han skrev och rollbesatte pjäserna, och alla traktens ungar var med.
Alla sängöverkast och gamla lakan och sådant som jag hade,
blev ridåer och dräkter och jag kunde aldrig kasta bort något.
Min pappa hette Ray, Ray Ashman.
RAY ASHMAN HOWARDS PAPPA
Han hade olika jobb, men det jag minns är att han jobbade
på en glasstrutsfabrik, och sedan började han
leverera glasstrutar med en lastbil.
När vi sa att Howard skulle få ta danslektioner sa hans pappa,
"Nej, nej, nej, nej, nej. Inte en pojke. Han får inte ta danslektioner."
Pappa var verkligen rolig, han var en rolig man.
Jag lärde mig något av honom om berättande.
Jag berättade ett skämt för honom och han skrattade, och dagen därpå
hade han tagit det skämtet och gjort det till en berättelse
om honom själv.
Man ska aldrig säga, "Det var en man som gick in på en bar,"
utan, "Det var så kul när jag gick in på en bar," Det var min pappa.
Han försökte ta med Howard för att fiska
och visa honom baseboll, men Howard var bara inte intresserad.
De åkte och fiskade och de satt vid vattnet och kastade i spöet
i vattnet, och så satt de där och Howard var inte...
Ray var inte heller någon fiskare men han trodde han skulle göra det
för Howard var hans son och man ska göra sådana saker.
De satt där och tittade på varandra och så sa han,
"Howard, har du kul?" och Howard sa: "Nej inte speciellt, pappa.
Har du?" Och Ray sa: "Egentligen inte. Vi åker hem."
Så de kom hem utan fisk.
Min mamma var en halvprofessionell sångare under en period.
Hon sjöng på en lokal tv-station, så min mamma var stjärnan från början.
Snart blev Howard stjärnan, men vi befann oss alltid i utkanten
av nöjesindustrin.
När Howard var runt sex år, såg vi en föreställning.
Det var en barnföreställning, med ungar på scenen.
När barnen kom ut på scenen och började agera
knuffade Howard till mig och sa: "Mamma, jag vill göra det där. Det vore kul."
Så jag tog reda på hur jag skulle göra
och presenterade honom för folk och han började på CTA,
Children's Theater Association. Jag tänkte att det var bra för honom
för han tyckte om att härma alla karaktärer i showen,
i Peter Pan, och han gjorde Kapten Krok, och han kunde göra vem han ville.
Man sa bara: "Howard, gör så och så," och så gjorde han det.
Jag hade massor av vänner som spelade piano och hade...
...Rogers och Hammersteins sånghäften.
När jag såg Mitzi Green i Gypsy på Ford's i Baltimore.
Jag minns inte vem som gjorde My Fair Lady, men visst, det vanliga.
Jag tror alla i min generation växte upp med samma shower
och förälskade sig i dem samtidigt.
Han skrev jämt dikter.
SHIRLEY ASHMAN HOWARDS MAMMA
Till födelsedagar, helger, årsdagar.
Sedan blev verserna till berättelser.
Och berättelserna blev till pjäser och sångtexter.
Texterna berättade alltid en historia.
Och jag gjorde musikaler av allt som rörde sig
när jag var 14 år. När jag gick på high school,
tonsatte jag min tvättlista. Det var liksom en hobby.
Howard och jag var de första i vår släkt som läste på college.
Vi hade inga föräldrar som sa: "Yale är en bra skola
om du vill jobba med teater." Så var det inte för oss.
Så Howard läste först ett år på Boston University
och sedan började han på Goddard.
På Goddard skämtade man om att det var det flummigaste
college någon hade hört talas om. De hade inga betyg.
Det var helt bohemiskt.
Han verkade trivas som fisken i vattnet och han höll på mycket med teater där.
Han började med experimentell och okonventionell teater.
Min mamma brukade säga
att en gång låg han naken på golvet
precis framför henne. Det var nog inget stort ögonblick
för någon av dem.
På sommaren var han på ett teaterläger där han träffade Stuart White.
Snooze kallades han då. Snooze White.
Lustigt nog var Snooze också från Baltimore, men de
hade aldrig träffats.
KYLE RENICK VD, WPA THEATRE
Under sommaren blev de ett par i hemlighet.
Stuart var ett energiknippe, han var som ett andeväsen.
Han var en underbar skådespelare, men han älskade att regissera
och det var det han egentligen ville göra.
Och de blev kära.
Och när det var dags för universitet, var det Indiana som gällde.
De sökte dit båda två och de fick stipendier
tack vare att de var med i teatersällskapet,
och de fick bo tillsammans. De byggde upp ett hem tillsammans.
Jag minns att Howard verkade lycklig där.
Jag träffade Howard 1971...
NANCY PARENT VÄN OCH KOLLEGA
...på Indiana University på teaterinstitutionen.
Jag var förstaårsstudent och han var med i Indiana Touring Company
som skådespelare.
Jag tror inte han betraktade sig själv som skådespelare,
men han var en otrolig skådis, fast det var inte det han ville.
Han ville skriva och regissera.
Han satsade på en masterexamen som dramatiker och skulle göra
sin egen version av Snödrottningen för sin masteruppsats.
Han skulle skriva text till sångerna och regissera den.
Så alla, alla och deras bror och syster ville vara med
i den här uppsättningen.
Howard var extremt karismatisk och han var jämt
omgiven av groupies.
Howard hade en sorts kraftfull...
KYLE RENICK VD, WPA THEATRE
...energi.
Och Stuart var pojkaktigt översvallande.
Tillsammans drog de till sig
mängder av människor till sitt teatersällskap.
Stuart och Howard tillsammans var en otrolig kraft att räkna med.
Och de var perfekta ihop för Howard skrev
och Stuart regisserade så de tog sig igenom
Indiana University tillsammans och sedan flyttade de till New York.
New York på 70-talet var läskigt och smutsigt.
Det var skrämmande.
Det var på samma gång glamoröst och hotfullt.
Jag blev rånad några gånger, men det fanns mycket energi...
DENNIS GREEN TEXTFÖRFATTARE
...det fanns mycket kreativ energi. Man kunde känna det.
Howard var inte en del av teaterlivet i New York.
NANCY PARENT VÄN OCH KOLLEGA
Han hade inte samma nätverk, som många av de skådespelare och regissörer
som gått på Yale hade.
Hans vänner, vi var hans vänner från Indiana University,
och vi var nollor.
När jag flyttade till New York kom jag med
i ett projekt som författare, för på den tiden skrev jag pjäser,
och jag fick göra några uppsättningar när jag först kom hit.
Små enaktare och sådant.
När han flyttade till New York
SARAH GILLESPIE HOWARDS SYSTER
...tjänade inga pengar på det han gjorde och det hände
att han tänkte,: "Jag kommer inte att lyckas inom teatern
och kanske borde jag ägna mig åt förlagsbranschen."
Han skrev baksidestexter för att han behövde pengar.
Han fick redigera Musse Piggs klubbhus pysselbok
och han var överlycklig eftersom han hade sett den som barn
och han älskade den och han skulle få åka till Kalifornien
och till Disney för att jobba med den, och det var hans absoluta favoritprojekt.
Men att bli redaktör var inte riktigt hans passion.
Han ville egentligen skriva och regissera.
KYLE RENICK VD, WPA THEATRE
Det fanns så många unga människor som drogs till konsten
och som inte kunde få jobba med det de ville jobba med,
så de grundade egna projekt och institutioner.
En dag ringde Howard och sa: "Vad tror du om att
"starta en teater?" Och jag sa: "Visst."
JULI 1977
Det var Stuart som hittade det. Ett loft, ett sorts teaterklassrum.
Det låg på andra våningen.
NANCY PARENT VÄN OCH KOLLEGA
WPA var en hål i väggen-teater. Det var mörkt och dystert
och det låg ovanpå, ja, jag vet inte,
ett riktigt sunkigt munkbageri.
Alla vi kände sa: "Gör det inte."
"Lower Fifth Avenue är en spökstad, det finns ingenting där."
"Människor kommer inte dit, det är farligt på nätterna. Gör det inte."
Sedan tog en koreansk bordell över på övervåningen och de var,
självfallet, mer framgångsrika än de andra verksamheterna i byggnaden.
De hittade ett hål i väggen.
SARAH GILLESPIE HOWARDS SYSTER
De tog ett stort, tomt ingenting
och de byggde en teater där, de byggde en black box-teater där.
Den hade ett riktigt bra scenutrymme och vi rymde 99 personer i publiken.
Tanken var att jag skulle vara vd.
KYLE RENICK VD, WPA THEATRE
Howard och Stuart skulle dela på ansvaret som konstnärlig chef.
Howard...
valde pjäser, Stuart regisserade pjäser
och de hade den här teatern de kunde leka med.
ALAN MENKEN KOMPOSITÖR LÅTSKRIVARE
Det var... Ett heligt klubbhus. Väldigt mysigt.
Nästan som ett, jag vet inte... som ett teaterkloster eller något sådant.
PETER SCHNEIDER ENSEMBLECHEF
Det var en av de där magiska platserna
för allting var möjligt.
Broadway var inte nödvändigtvis höjdpunkten, det var den här speciella
off-off-Broadway-rörelsen.
Stuart kom till New York och något hade lossnat inom honom.
KYLE RENICK VD, WPA THEATRE
Han ägnade sig åt beteende som en mognare person
inte skulle ha ägnat sig åt och han ville ha mer äventyr,
särskilt sexuella.
Howard ville ha mer av ett hemmaliv.
Och jag tror han gick med på det tills han inte kunde
gå med på det längre.
Ibland kallade han Howard för "mormor" för Howard var som
en förälder och Stuart ville bara vara ute och ha kul.
"Det här är New York. Se upp, här kommer jag."
Stuart var min älskare, som inte ville jobba, och inte jobbade.
Han var full hela tiden. Drack jämt.
Träffade andra. Vi var nästan 30 år gamla.
Och han hade inte försörjt sig själv en enda dag i sitt liv.
Stuart var definitivt självdestruktiv.
En dag gick vi längs Eight Avenue och pratade om att bli äldre,
och han sa: "Jag har inte tänkt leva tills jag blir 39."
Howard sa att anledningen till att han grundat WPA egentligen var att
han ville rädda deras förhållande.
Och det fungerade inte.
De gjorde slut och det påverkade verkligen familjen eftersom
vi behövde välja sida, vilket var som en skilsmässa.
Stuart... Stuart försvann.
Jag hade alltid sagt ja till Howard och Stuart eftersom jag verkligen
trodde på dem båda två.
Stuart märkte att när han rörde sig utanför WPA,
sa många nej till honom och trodde att han var någon sorts diva.
KYLE RENICK VD, WPA THEATRE
För min egen överlevnad blev jag tvungen att välja Howard
eftersom jag fortfarande kunde jobba med honom.
Det var tydligt att Howard rörde sig i en riktning
som var riktigt betydelsefull och som jag ville bli en del av.
Jag gick från att ackompanjera balettklasser till sångare...
ALAN MENKEN KOMPOSITÖR LÅTSKRIVARE
...till att skriva låtar till Sesame Street,
och alla kämpade för att ta sig fram.
Det fanns mycket konkurrens mellan låtskrivare om att få sätta upp shower
och att bara få grundläggande möjligheter.
Vi träffades genom… Den första person som ringde mig var Maury Yeston...
...och han sa "Alan, det finns en författare som heter Howard Ashman
och som är intresserad av att sätta upp Gud bevare Mr Rosewater.
Jag gillade Vonnegut, men han sa: "Men han vill skriva sångtexterna."
Och jag sa. "Okej, jag pratar med honom." Och killen som dyker upp utanför dörren
har slitna jeans och en bomberjacka.
Det var en brun bomberjacka i läder
med en pälskrage som var uppfälld där bak.
Han hade fällt upp kragen och han hade en hustrumisshandlarskjorta
och han kommer in och han kedjeröker. Han verkar orakad och jag tänkte:
"Vem är det här?" Och Howard hade träffat några andra
kompositörer, men han valde mig så vi började samarbeta.
Jag minns först att jag var mottaglig,
att jag ska... att vi sätter oss ner för att skriva de här låtarna och...
att jag ska hjälpa honom för att jag är textförfattare
och det vet han antagligen inte, men jag försöker
göra det här så lätt som möjligt för honom så jag ger några förslag
och jag minns hans finger. Howard hade väldigt långa...
Och han pekade
på texten och han sa: "Nej, gör bara så där."
Jag sa: "Okej."
NANCY PARENT VÄN OCH KOLLEGA
Howard hade väldigt bestämda åsikter, inte bara om orden
utan också om hur musiken skulle låta.
Till och med... Även om han inte var någon låtskrivare
och inte spelade något instrument så hade han en underbar sångröst.
Han hade allting i huvudet
och jag tror han fick Alan att jobba hårt för att det skulle låta perfekt.
Jag hade varit rädd för att skriva texter och jag kontaktades av en textförfattare
och en låtskrivare som författare. Jag blev väldigt frustrerad.
Jag blev så frustrerad för det fanns sådant jag ville
att låtarna skulle göra och... Jag visste inte varför jag inte bara gjorde det
och jag var rädd för att skriva texter. Och sedan började jag skriva dem.
Jag märkte att jag inte bara var bra på det, utan att
jag tyckte mer om att skriva texter än något annat i världen.
Att skriva texter är mycket roligare än att skriva dialog.
Och där, framför mig, för första gången,
låg en av Howards texter framför mig vid pianot
och jag minns den intuitiva känslan av hur det var
att sitta framför en av Howard Ashmans texter för första gången.
När Howard och jag befann oss i rummet, uppstod ren, kreativ energi.
Det var en brottningsmatch där alla grepp var tillåtna.
Det fanns bara en regel och det var att vi inte fick lämna rummet utan
en bra idé och en bra låt.
Han kunde pressa mig, han kunde lirka, han blev ivrig,
han sjöng och han... Jag var aldrig så lycklig som när han sa
"Precis så, precis så, precis så."
"CHEESE NIPS" FRÅN GUD BEVARE MR ROSEWATER
Vi repade, scen för scen, och en dag öppnas dörren
och jag tyckte jag hörde någon säga...
"Åh, herregud. Kurt Vonnegut är här."
NACY PARENT VÄN OCH KOLLEGA
Och alla kollade nervöst på honom.
och jag minns att han såg bister ut
medan han lyssnade och betraktade allting.
Repetitionen eller kollationeringen var över
så vi slutade och han bara reste sig upp
med ett stort leende och skuttade ut ur rummet och vi visste att det var okej.
Han gillade det. Han gillade oss, han gillade oss.
Rosewater fick riktigt bra recensioner när den sattes upp på WPA
och Warner Brothers hoppade på som producent.
Pjäsen flyttades till slut till Entermedia theater,
men att flytta en av de där godbitarna fungerade inte så bra.
Det är ingen bra idé längre att flytta en liten, intim berättelse
och göra den med vagnset och trampkvarnar
och tynga ner den med massor av realistiska kulisser
och... sätta upp den på Broadway.
Det verkar som att ju mindre och mer människocentrerad en berättelse är
och ju mindre energi en historia har, desto mindre ska teatern vara.
Hans specialitet var att inte göra något stort.
KYLE RENICK VD, WPA THEATRE
För mig har det alltid varit vår första riktiga lektion om vad som fungerar
i ett litet utrymme som WPA, där man har rimliga förväntningar...
och där överraskningsmomentet är mer närvarande...
och människorna befinner sig nära dig,
och de pratar om sådant som du kan relatera till,
är något helt annat än att betala dyra pengar
och sitta i en stor teatersalong långt från scenen
där du kanske känner dig mer kritisk.
Och det var... nästan en fullständig mardröm.
Producenten från Warner Brothers ville avskeda Howard vid ett tillfälle
och stämningen var spänd.
Den floppade helt. Walter Kerr inte bara kritiserade den, utan han sågade den
i New York Times.
Efter min bearbetning av Gud bevare mr Rosewater,
som hade blivit något av en kritikersuccé
och en stor framgång
off-off-Broadway, men inte kommersiellt.
Jag bestämde mig för att nästa projekt skulle
bli spektakulärt med inte mer än åtta skådespelare.
Och också med någon stor gimmick i mitten
så att man lade märke till det.
-Jag är hungrig. -Jag bryr mig inte om vad du är.
Ser du inte att jag är utslagen. Jag har just dödat en man. Jag är en mördare.
Jag såg filmen när jag var 14 år gammal, och jag tror
det redan hade varit läggdags, och jag låg i mitt rum nere i källaren,
och den började, och det var en...
Det är en ironisk skräckfilm. Det var en skräckparodi,
och det var det fyndigaste
jag någonsin hade sett.
Det var ett märkligt kulturellt fenomen
för det sägs att det var en av de billigaste filmer som hade gjorts.
Den spelades in 1960 under två dagar och det var ett risktagande.
Växten är kul. Det var den som attraherade mig.
Mig veterligen har ingen gjort en monsterfilm för teatern.
Vi har haft skräckfilmer på scenen. Jag tror inte vi har haft
en äkta monsterfilm för scenen.
Jag minns att vi satt och pratade och att han sa:
"Det ska bli mitt nästa projekt."
Och vi bara tittade på honom och sa: "Du är knäpp. Det är hemskt.
"Det är en töntig, dum film. Gör det inte."
Och han är så rolig
för han lyssnade förstås inte på någon.
Han brydde sig inte om vad vi sa utan sa bara: "Nej, jag tror det här är grejen.
"Det här är grejen."
Det första man ska göra...
när det gäller en bearbetning, är att få storyn att hänga ihop.
Musikaler kräver en ganska enkel, direkt och övertygande handling
eftersom det är så lite dialog.
Handlingen i Little Shop of Horrors
faller ihop i andra delen, och den är rolig och en härlig verklighetsflykt
när man är 12. När man är 30,
blir man uttråkad efter första halvtimmen om man inte är hög eller går på college.
Åh, herregud! Sluta inte nu.
När man bearbetar, tar man... Att bearbeta är som att läsa
och att prata med en god vän om vad man läser.
Att bearbeta är att säga, "Det här är vad jag fastnade för i det jag såg,
"i det jag läste, i berättelsen som tilltalar mig."
Så själva processen att kommunicera sin erfarenhet till en annan människa
är vad bearbetning handlar om.
Jag såg filmen som hipp och rolig och smart på ett speciellt sätt
och jag vill att ni får den upplevelse jag fick när jag såg filmen
så jag omvandlar den och det är regi, skrivande och textskrivande,
det är begreppsmässigt och för mig är det samma sak.
Howard förändrade mitt liv för alltid när det gällde mitt låtskrivande...
ALAN MENKEN KOMPOSITÖR LÅTSKRIVARE
...med sitt personliga sätt att skriva.
Han ville vara så nära den stilen som möjligt.
De första försöken var färgstarka
och okonventionella, som i den ursprungliga filmen och då
skrotade vi det och återvände till det när Howard sa:
"Tanken är att vi ska göra det som den mörka sidan av Grease."
Det borde vara doo-wop rock n' roll och Phil Spectors tjejgruppsrock n' roll.
THE RONETTES PHIL SPECTOR, PRODUCENT
Och det lät så vettigt och alla bitar föll på plats.
Det var så den föddes. Jag hade min egen teater, WPA.
Min agent sa att det var jädrigt bra att jag gjorde det eftersom ingen annan
skulle sätta upp en sådan galen grej.
Hon såg filmen och sa att jag var galen.
Hon hörde första utkastet och gillade det
men sa att jag aldrig skulle få sätta upp den.
Så vi producerade den själva på WPA och det var, mer eller mindre,
en omedelbar succé.
Aldrig tidigare i USA:s teaterhistoria
har man sett ett sådant drama...
Man träffar inte snälla pojkar när man bor i slummen, mr Mushnik.
...spänning...
...deras inälvor över hela golvet.
...och romantik.
Det får oss att rysa: det får det att spritta i kroppen. Det är en musikal,
det är Little Shop of Horrors.
Här är Howard Ashman, han är författare, textförfattare och regissör
till Little Shop of Horrors, som spelas på The Orpheum Theatre.
-Det stämmer. -Och det är en väldigt rolig pjäs.
Den omtalades av Outer Critics Circle och den fick också Drama Desk Award
för mycket bra texter i Little Shop of Horrors.
-Ja, Drama Critic's Circle också. -Måste kännas bra...
-Ursäkta? -Och Drama Critic's Circle också.
-det är den inre. -Grattis, det måste kännas underbart
att kunna sätta samman något sådant här, att förverkliga det
och sätta upp den. Du är en verklig banbrytare.
-Ja, det var så vänligt av honom. -Ja.
-Sant. -Det var vänligt av honom.
Känns som en morfar.
Det här är vad jag vill veta. Varför sa han att du är en banbrytare?
Vad gjorde du som ingen annan hade gjort lika bra eller enkelt tidigare?
Jag har inte gjort något själv, men... Som jag sa till Jerry,
Godspell bröt ny mark för oss.
Det finns en historia i New York om off-Broadway-musikaler
som jag tror handlar om Tolvskillingsoperan på Theater de Lys
i mitten av 50-talet.
Sedan har vi Dames at Sea. Jag försökte skriva Dames at Sea
bland skräckfilmer när jag skrev Little Shop. Jag tog intryck av...
Jag vet inte, en väldigt...
-koncis typ av... -En form
En typ av form och genre.
Little Shop of Horrors är mycket, mycket, mycket medvetet
en konventionell amerikansk musikkomedi.
Faktum är att den parodierar amerikansk musikkomedi.
Det andra numret är det där flickan sitter på en soptunna
och sjunger om vad hon vill ha, som Eliza Doolittle en gång gjorde
och Fiona Mc... Vad hon nu heter i Brigadoon.
Kvinnor har länge gjort det i musikaler.
Skillnaden är att vår flicka, Audrey, sjunger
om en brödrost och ett radhus och en avfallskvarn
istället för ett slott högt uppe i himlen.
Det kändes som om man precis såg något
som att dessa riktigt, riktigt begåvade människor
hade samlats i ett garage någonstans och fått dessa stora skådespelare
och dessa kulisser och dräkter och de sätter upp
denna otroligt proffsiga show på den här soptippen.
Howard visade tydligt när vi gjorde Little Shop of Horrors
att den måste förbli off-Broadway.
KYLE RENICK VD, WPA THEATRE
Och det fanns mycket som antydde att:
"Om det ska bli en stor show måste den spelas på Broadway."
Men så kom det magiska ögonblicket då Roger Corman sa...
ROGER CORMAN - REGISSÖR
"Det är perfekt. Man kommer ut från teatern och hamnar
direkt i slummen."
Vi fick erbjudanden från ungefär 30 producenter i New York och vi valde
Shubert organization, David Geffen och Cameron Mackintosh
från London som ett sorts konglomerat. Och de flyttade den från WPA
till Orpheum där den har gått... var finns trä jag kan ta i...sedan dess.
Vår nästa film heter Little Shop of Horrors
och den här filmen har äntligen gjort det så många filmer har försökt göra
länge nu. Den har samma sorts magi
som The Rocky Horror Picture Show, som gått länge och är en kultfilm.
Jag tror det här kan bli nästa kultfilm.
Mata mig, Krelborn. Mata mig nu.
Filmen var framgångsrik och varför var den det?
Jag tror att det antagligen beror på att användningen av musik
i pjäsen inte tar sig själv på fullt allvar
till skillnad från West Side Story där allting är på allvar...
...där vi ska låtsas att de inte sjunger.
Här jobbar vi alltid med ironi,
och det är nog lättare
för människor att acceptera, A och B, det är popmusik
och de är generösa mot den, de accepterar det på ett sätt
som de inte skulle acceptera den operettliknande stil
som är vanlig inom musikteatern, så jag är verkligen nöjd.
Jag föddes i Cincinnati, Ohio...
...och jag adopterades när jag var ungefär tre månader.
Vi växte upp i Cincinnati, jag gick i katolska skolor
och blev avstängd från en jesuitisk high school när jag gick tredje året
och sedan pluggade jag på Ohio State i Columbus.
Jag visste direkt att jag ville studera arkitektur.
I slutet av december 1979 tog jag examen
och åkte för att hälsa på min farbror i New York
så jag tog med min portfolio och mitt cv och jag besökte några byråer
där han hade jobbat och jag fick ett erbjudande om jobb.
Så i januari 1980 flyttade jag in i en etta
på West 34th Street, och där började mitt New York-äventyr.
Det var en lördag kväll på en bar i the Village
och jag tror att Howard hade sett Little Shop den kvällen
och vi bara tittade på varandra och började prata
och det bara klickade.
Några dagar senare ringde han och frågade om han fick bjuda ut mig,
och jag sa: "Visst, jag vill gärna gå ut på dejt."
Han sa: "Har du varit på någon Grammyutdelning?"
Sa: "Mitt album är nominerat
och jag undrar om du skulle vilja följa med mig."
Men det tog inte lång tid förrän det blev allvar.
Vi hade liksom fått lite pengar från Little Shop, så han sa:
du vet, "Jag skulle vilja hyra ett hus över sommaren så vi kan väl
"kolla på några ställen." Så det gjorde vi och till Memorial Day
lekte vi familj i East Hampton.
NANCY PARENT VÄN OCH KOLLEGA
Bill var ett ankare för Howard. Han var livspartnern
som han alltid hade föreställt sig eftersom han ville ha någon
som var ärlig och lojal och stabil.
Deras känslor för varandra växte fram naturligt.
Vi satte oss aldrig ner och sa: "Låt oss bygga upp ett liv
"tillsammans, låt oss..." Jag tror att vi verkligen bestämde oss när vi sa:
"Vi bygger ett hus tillsammans."
Jag tror att huset var en symbol för deras förhållande.
Howards tilltro till Bill och Howards lojalitet inför Bill, som visade:
"Här är den unge arkitekten och jag vill gärna se honom
"skapa något underbart
"och vi ska bo i det och det kommer att bli fantastiskt."
Efter två år tillsammans visste vi att det var vi
och att vi hade ett riktigt förhållande,
som ett traditionellt förhållande.
Enligt hälsomyndigheter är det en epidemi, men man hör sällan...
DAN RATHER, CBS 2 AUGUSTI, 1982
...talas om den. Först verkade det bara drabba en grupp i samhället.
Nu berättar Barry Peterson att det inte längre är så.
Bobby Campbell kämpar för sitt liv. Han ingår i en snabbt växande grupp
vars kamp har fascinerat och skrämt modern medicin.
Det är 25 procents risk att den sjuke dör efter ett år
av sjukdomen.
Sjukdomen upptäcktes först bland homosexuella men den har nu spridits.
En sjukdomsexpert kallar det nu för en nationell epidemi.
Fler liv krävs, fler offer krävs än av...
...toxisk chock och legionärssjukan tillsammans,
men de flesta känner inte till denna cancer.
-Varför? -Jag tror att det
är för att det är en homosexuell cancer.
SARAH GILLESPIE HOWARDS SYSTER
Jag minns när Howard ringde och sa: "Har du hört om"
"den homosexuella cancern?"
Stuart har fått den.
När Stuart blev sjuk ringde Nancy och jag till honom.
Vi hade inte pratat med honom på flera år, för när de gjorde slut
hängde vi med Howard och vi var väldigt, väldigt arga
på honom, men vi ringde honom båda två, och pratade lite
och vi sa... Han bodde i Connecticut och vi sa att vi ville
hälsa på honom och han sa att när han mådde bättre,
han ville inte att någon skulle se honom då.
KYLE RENICK VD, WPA THEATRE
Stuart blev sjuk innan vi ens visste
vad vi skulle kalla den här sjukdomen
Jag... tror vi alla trodde att han skulle bli frisk...
men det blev han inte.
Det påverkade oss alla.
NANCY PARENT VÄN OCH KOLLEGA
Speciellt Howards eftersom...
de växte upp tillsammans som unga män och...
de hade ett sådant... Ett sådant tumultartat, passionerat
och konstnärligt förhållande som var så viktigt
för bådas utveckling.
När Howard insåg att han skulle dö,
blev deras kärleksfulla förhållande viktigare än
deras känslomässiga separation. Han hälsade ofta på honom.
Och sedan förlorade Howard också en riktigt nära vän som hette David Evans.
Och David dog av AIDS, så under den här perioden
fick Howard ta avsked av så många människor.
Han ville göra något kreativt som ett uttryck för hans sinnesstämning
som han inte kunde uttrycka på något annat sätt.
Sheridan Square var, på ett sätt, hjärtat i New Yorks gayvärld
och jag tror han ville visa upp den platsen som ett samhälle
i sorg och saknad.
SHERIDAN SQUARE TRÄDGÅRD
Det var smärtsamt eftersom alla hade
vänner och älskare som blev sjuka och dog
och det var otroligt skrämmande eftersom man aldrig visste
när det skulle bli ens tur.
Den populäraste publiksporten i USA är inte Super Bowl...
...eller OS eller World Series.
Det är skönhetstävlingen.
Så nästa show som Howard bestämde sig för att ta sig an
efter Little Shop of Horrors
var en musikalisk bearbetning av filmen Smile.
Showen sjunger, den är en musikal. Den vill bli en musikal.
MARVIN HAMLISCH LÅTSKRIVARE
Gör vi inte rätt har vi gjort ett misstag.
Människor med mitt jobb får inte göra det här så ofta,
och det är en gåva att kunna göra det.
Dags för audition för Smile och...
JODI BENSON SKÅDESPELARE
...det är en fantastisk ny show, Howard Ashman, Marvin Hamlisch.
Och jag bara: "Åh, gud! Skämtar du?"
för den första LP jag någonsin köpte var A Chorus Line,
och Little Shop var en annan
som man bara... Man visste allt om den så jag tänkte:
"Det här blir otroligt."
"DISNEYLAND" FRÅN SMILE
Jag blev inkallad sex gånger, så jag gick in och givetvis
äter Marvin corned beef pastrami, en jättestor
kladdig New York-sandwich. Så där att när man tar en tugga
så ramlar allting ut, men Howard var alltid så rar
och uppmärksam. Han lutade sig fram och antecknade
och man kunde se att han hade ett uppdrag.
Han kämpade för en skådespelerska som kunde sjunga, inte tvärtom,
det gjorde han verkligen, och det var då jag tänkte: "Jag får jobb hos honom
"för han får skådisar."
"UNTIL TOMORROW NIGHT" FRÅN SMILE
För Howard var det här hans passion och en dröm som gick i uppfyllelse
NANCY PARENT VÄN OCH KOLLEGA
och det här var chansen att få jobba med stora stjärnor
att få jobba med någon av Marvins kaliber. Det var biljetten till Broadway.
Jag tycker det går bra.
Slutsatsen är att jag tycker det går bra.
Vi är helt och hållet på rätt spår
där vi ska vara nu och gör vad vi ska göra.
Vi vet exakt vad vi ska göra från och med nu till 11 december.
Den 11 december var det finansiärernas audition.
Alla är här, däribland
skivbolagsmagnaten och producenten David Geffen
och representanten från Shubert Organization,
Broadways största producenter.
Frågan är, "Kommer de att skjuta till resten av pengarna
eller kommer ridån att gå ner för Smile nu?
Svaret? Det var nästan en katastrof.
När workshoppen var över, kändes det riktigt bra
i det här lilla utrymmet, men tanken på att ta det vidare
och sätta upp det på Broadway skulle kosta mycket pengar,
en stor produktion, och jag tror producenterna blev nervösa.
Shubert och Geffen sa nej.
SARAH GILLESPIE HOWARDS SYSTER
Howard gillade inte att få nej, och var inte van vid det,
och var en smula chockad.
Jag vet inte. Jag vet inte vad som skrämde David
och Shubert Organization, och de sa inte något till Howard
men han blev sårad.
Jag tror han uppfattade det som illojalt. Det var mycket pengar som
gick förlorade, men ändå, tror jag det kändes illojalt för honom.
Oavsett vad så skulle Howard gå vidare.
Han och Marvin kunde till slut få med sig andra producenter,
och fick ihop pengarna som behövdes för att kunna fortsätta med produktionen.
Man kunde definitivt se stressen...
JODI BENSON SKÅDESPELERSKA
...hos Marvin och Howard
och på hur mycket de grälade.
De kom aldrig riktigt överens på ett sätt som underlättade skrivprocessen.
Fram till dess kändes det rätt.
"WINNERS ALL" HOWARD AND MARVIN JOBBAR
-Får jag berätta en sak. -Visst.
-Ärligt. -Ja?
-Det där är väl inte melodin? -Men problemet med "Winners All"...
-Absolut. -Problemet med att
använda det som hook är detta:
De säger en del måste förlora Men vi vill inte förlora
Om jag gör det är det grammatiskt fel att säga
"vissa vinner, vissa förlorar, men alla är vinnare."
Det stämmer inte. Det driver mig till vansinne.
Marvin var stjärnan.
Howard hade inte vunnit någon Tony, något Pulitzerpris eller några Oscars
som Marvin hade gjort så han kunde inte riktigt hävda sig.
-Är det en hit? -Vem vet?
PREMIÄRKVÄLL
Publiken på premiärkvällen i New York... blev helt tokiga i den.
Vi älskade den. Vi älskade den verkligen.
SARAH GILLESPIE HOWARDS SYSTER
Efter föreställningen gick vi bort till
New York Times byggnad för att vänta på tidningen.
Den andra personen som gick dit var Marvin Hamlisch,
och vi behövde inte läsa i tidningen, för vi stod där
och såg hur Marvin bleknade och då visste vi.
Jag tror aldrig jag träffade Marvin igen.
JODI BENSON SKÅDESPELERSKA
Han drog sig undan och försvann.
Och så var det med det.
Howard visste bara att det här antagligen var slutet.
Han var förbannad.
Han var riktigt arg på New Yorks teatervärld.
Riktigt arg.
"POSTCARD" FRÅN SMILE
Jag tror inte jag har sett honom hindras av något.
NANCY PARENT VÄN OCH KOLLEGA
Jag tror aldrig jag har sett något
som fått honom att tappa fart och det här gjorde det.
Det var ett mycket svårt slag.
Jag tror han kanske skämdes och han måste åka iväg
och få vara i fred, och jag tror det var därför
Jeffrey fick tag i honom i grevens tid.
Jeffrey Katzenberg var chef för Walt Disneys studio då...
DON HAHN PRODUCENT
...och han hade försökt få Howard till LA.
"Käre Howard, Jag är så glad att vi har fått chans att ses.
"Förhoppningen om att du och Disney ska samarbeta
"med vissa projekt är spännande för oss alla.
"Kombinationen av Howard Ashmans talang
"och namnet Walt Disney är verkligen en fullträff.
"Med bästa hälsningar, Jeffrey."
David Geffen som var en av mina bästa vänner då...
JEFFREY KATZENBERG F.D. CHEF DISNEY STUDIO
...och väldigt mycket av en mentor, sa till mig, "Du måste...
"...verkligen träffa Howard Ashman," och det var så jag
träffade Howard första gången.
Jag glömmer det aldrig, vi firade seder hos Howard. Det var påsk.
Och Jeffrey ringde mitt i sedern, nästan som Elia.
Vi väntade på att Elia skulle dyka upp, och så ringer Jeffrey,
och jag vet inte varför, men så svarar Howard i telefonen
och tar samtalet mitt i sedern eftersom det är Jeffrey.
Och Jeffrey börjar tjata på honom, "När kommer du?
"När ska du skriva på? När kommer du? Kom igen!"
Walt Disney Studios i Burbank, Kalifornien...
DON HAHN PRODUCENT, SKÖNHETEN OCH ODJURET
...hade varit källan till all bra animering i decennier.
Runt 1980 hade arvet börjat avta.
Animeringsavdelningen flyttades från inspelningsplatsen till några lagerlokaler
i Glendale, Kalifornien.
Här är en annan trevlig plats där de placerade oss.
RANDY CARTWRIGHT ANIMATÖR
Kom så kollar vi vem som är här.
Så Howard kommer till LA och jag tror att han, innerst inne,
trodde att han skulle till något riktigt trevligt campus
och vara där med de sju dvärgarna
på den här ikoniska platsen där Walt Disney gjorde sina filmer.
Men animeringsavdelningen hade flyttats från inspelningen,
till ett industriområde fem kilometer därifrån,
och plötsligt befann sig Howard i en husvagn.
Han bara: "Alltså? Det här är ju Walt Disney."
NANCY PARENT VÄN OCH KOLLEGA
Jag minns att jag sa: "Vi är i en husvagn på en parkeringsplats
"bredvid en bowlinghall?"
När Howard kom till LA hade han en massa möten på gång
med spelfilmsregissörer och producenter.
Något av det första han gjorde var att skriva manus med Tina Turner
om hennes liv, Jag, Tina.
På något sätt kände han sig aldrig hemma med live-action
och i Hollywood, precis som på Broadway, kände han sig alltid lite
som en outsider.
Sedan började han på animeringen och där finns människor
som älskade serier och som hade underkläder på huvudet
och det var något som passade Howard.
Läskigt, eller hur?
Jag kommer från musikteatern och det är intressant för jag tycker...
MÖTE LILLA SJÖJUNGFRUN 28 APRIL, 1987
...det finns en mycket, mycket stark koppling mellan de två världarna.
När jag tillfrågades om att jobba med Disney, punkt, slut,
slutade jag efter... Jag sa: "Vad tror ni om animering?
"Vad sägs om att jobba där?" Det var det jag egentligen ville göra här.
Det är något med Disneys sagoserier
ända tillbaka till Snövit och Pinocchio.
Jag växte upp med Pinocchio och Peter Pan och tanken
på att göra någon av dem... Det finns dessa biblioteksböcker
på hyllan, det finns Snövit och Törnrosa
och det finns Askungen, Peter Pan och det finns Pinocchio
och att göra något som passar på hyllan tillsammans
med det. Alltså, det är...
Vilken svår uppgift,
men så fantastiskt att prova på.
Det är bra, för animering
är ett område där man kan använda en hel uppsättning färdigheter
och arbetsmetoder.
Det kan vara det sista, kanske det sista stora området
att göra Broadwaymusikaler är inom animering. En helt ny värld.
Jeffrey sa: "Vem vill du jobba med?"
Och han sa: "Jag tar hit Alan, jag jobbar med Alan."
ALAN MENKEN KOMPOSITÖR LÅTSKRIVARE
Min första resa till LA. Det var så spännande. Det fanns palmer,
och Sunset Boulevard. Det var spännande.
När vi började jobba med animering var det ett oväntat
litet projekt just då.
Mitt första samarbete var med Peter Schneider...
...som jag träffat tidigare som ensemblechef
på Little Shop of Horrors, och Peter var vice vd,
med ansvar för animering.
Mitt första tydliga intryck av John och Ron var...
RON CLEMENTS REGISSÖR, LILLA SJÖJUNGFRUN
..."Åh, gud, de är så medelamerikanska."
JOHN MUSKER REGISSÖR, LILLA SJÖJUNGFRUN
De är så typ...vitt bröd.
När Howard hade läst vårt synopsis fick han en idé.
Vi hade en karaktär i vårt originalsynopsis,
som var en krabba.
Howard sa: "Varför inte göra honom till jamaican?"
Vår första reaktion var: "Jamaican?" Det var som något helt annat
än det vi tänkte oss.
Howard jobbade med projektet redan tidigt och vi åkte till New York,
träffade Howard och han... Baserat på vårt synopsis,
innan manus var klart, placerade han in låtar,
men jag tror han egentligen hade skrivit alla låtar
fem minuter efter han fick vårt synopsis, men han sa: "Säg att du hade en låt,
som hette 'Del av din värld'. Den kunde
heta vad som helst, men säg 'Del av din värld' och sedan,
var vi var i Howards lägenhet i Greenwich Village och Alan kom över
och spelade den på piano och Howard sjöng och precis då
lät det fantastiskt.
Howard satte sig ner när han kom dit och med hjälp av Lilla sjöjungfrun,
lärde han oss hur man berättar en historia med sånger.
Jag var intresserad, för min egen skull, av att försöka ge
mer specifik information, men ändå få det att låta som en ballad.
Det är hennes dröm. Man missar inte vad filmen handlar om.
Det är den centrala frågeställningen i filmen. När hon sjunger den,
går det inte att missa poängen. Hon önskar att hon var människa.
Och i slutet blir hon människa och lever lycklig i alla sina dagar.
Det är det hon vill.
Vad? Vad sa han just nu?
MIKE GABRIEL ANIMATÖR
Huvudkaraktären behöver en önskan. De måste verkligen vilja ha något
och de måste sjunga om det, och man säger: "Okej." Utan att veta något om det
innan Howard dök upp.
Man skulle ha trott att vi hade vetat det.
Man kunde fråga honom om alla kreativa problem
men jag säger ändå, även nu...
CHRIS MONTAN FD MUSIKCHEF PÅ DISNEY
...han är nog den enda person jag träffat
som i nio fall av tio när jag frågade honom om något,
hade något vettigt att komma med som oftast stämde.
Jag designade Ursula. I manuset beskrevs hon som...
ROB MINKOFF DESIGNER, LILLA SJÖJUNGFRUN
...en Joan Collins-liknande karaktär så hon framställdes som mycket smal,
med höga kindben och svart hår.
Hon var som en punkig bikermamma eller något sådant.
ROGER ALLERS TECKNARE LILLA SJÖJUNGFRUN
Hon var riktigt skum.
Och jag gjorde en design som byggde på Divine.
DIVINE FRÅN JOHN WRITER'S FEMALE TROUBLE
Den bilden användes i ett bildmanus med andra bilder
och när Howard Ashman kom in för att titta på dem,
zoomade han in på den.
Pat Carroll är underbar men du har inte hört häxans nummer
förrän du har hört Howard eller för den delen, Audrey 2.
-Han är... -Och det borde du aldrig.
"NI FÖRKRYMPTA SMÅ LIV" ARBETSKOPIA
Alla skulle hellre skriva för kapten Krok än för Peter Pan.
De är bara roligare. Jag vet inte varför. Och Ursula är en särskilt rolig skurk,
inte bara för att hon ser ut som en bläckfisk, och för att hennes underliv
rör sig så häftigt, men hon är också en mycket sofistikerad karaktär.
Hon är mycket mer verbal, och som textförfattare var det roligt
för jag fick göra mer rim och ordvitsar och mer sofistikerad
humor med henne.
Jag ser hennes sång som ett komedinummer,
först och främst, och ett karaktärsnummer, och i tredje hand
sådant som för handlingen framåt.
I början av den låten, vet Ariel inte ens vem Ursula är
och i slutet av den låten är hon en människa.
Så mycket förändras under den treminuterssekvensen.
Godkväll, det är ett stort nöje att hälsa er välkomna till 92nd Street Y...
92ND STREET Y KULTURCENTER
...för premiären av vår serie "Pjäser som blir film".
Serien fick sin början när ett kreativt verk från ett medium
överfördes till ett annat medium.
3 MARS, 1988
Vi är glada över att få se mr Menken och mr Ashman här ikväll.
Vi hälsar dem välkomna, tack.
Jag vill först säga hur glad jag är över att få intervjua Howard Ashman
och Alan Menken ikväll och över att de kunde komma hit
för att prata om sitt arbete med Little Shop of Horrors.
Något som vore intressant att prata om ikväll är
musikfilmens värld, som verkar ha fått
något av en renässans i Hollywood.
Att filmatisera en musikal är det enligt din uppfattning
en annan process än att filmatisera en pjäs?
-Vill du säga något om det? -Ja, det är en övning i dumhet.
Det är sant. Jag vet inte varför folk tror att filmmusikaler fungerar
för jag tror att de gjorde det under depressionen
och kanske under delar av 40-talet och tidigt 50-tal, men jag tror
att det är väldigt svårt, på grund av mediets natur
och när människor börjar sjunga är det ganska dumt på teatern,
och det är ännu dummare när man tar en bild av det och...
Kan du berätta lite mer om det? De ändringar som görs
mellan det som händer på scenen och i filmen och i det här fallet,
-verkar vissa ändringar ganska dramatiska. -Mycket dramatiska.
-Kan du kommentera det? -Man gör marknadsundersökningar av filmer
och filmer är tandkräm,
och när det görs förhandsvisningar av den här filmen,
och vi sedan tittar på korten
som folk skriver när de har sett visningarna,
fanns det...jag läste dem. Jag såg korten vi fick tillbaka.
Människorna vi samlat ihop, i åldern 15–17 år
som samlats för att avgöra vad USA skulle få se i år
och de sa mest sådant som: "Varför sjunger de?"
Och...lägg till en parentes.
Jag är glad att vi befinner oss
i det enda område inom filmen där musikaler kan fungera,
-nämligen i animerade Disneyproduktioner. -Ja, det verkar som om
det finns ett litet hörn av världen där färdigheter från Broadway kan användas.
Och jag tror det kan finnas en hel...
Howard hade varit hos doktorn
några dagar innan eventet på 92nd Street Y
och under veckorna innan,
hade Howard upptäckt att han hade vita fläckar i halsen
och på tungan och vi visste båda två att det var torsk,
vilket drabbar människor med dåligt immunförsvar.
Läkaren ville göra ett HIV-test med Howard sa nej.
"Vi ska inte göra det, för jag kan förlora min försäkring
"om det hamnar i mina papper," så läkaren kompromissade och lovade
att mäta nivåerna av T-celler.
Vad tror du om framtiden för amerikanska musikaler?
Jag vet inte. Jag vet verkligen inte. Vi är så deprimerade. Jag vet inte.
Läkaren ringde och meddelade resultatet samma eftermiddag
som eventet på 92nd Street Y, och hans T-celler var så få
att det var uppenbart att han hade HIV.
Vi var båda chockade och förkrossade och jag sa:
"Du kan inte gå på föredraget ikväll. Det här är ju..."
Jag skakade i hela kroppen.
Han sa: "Nej, jag ska vara med. Det finns ingen anledning att inte göra det."
Så vi satte oss i en taxi och åkte iväg till 92nd Street Y.
Howard, har du något teaterprojekt på gång?
Nej, egentligen inte. Kanske, om jag tar modet till mig,
men inte just i den här stunden. Nej. Jag vilar liksom nu.
Okej, tack för att ni alla ville komma. Vi ses nästa vecka.
-När jag blir glad, brukar jag... -Bli gladare.
LILLA SJÖJUNGFRUN INSPELNING
-Jag kanske ska backa lite. -Ja, lite.
Det kändes som att Howard mådde dåligt över att Smile fick läggas ner...
...att Howard gav mig möjlighet till en audition.
Jag var otroligt nervös under de är första dagarna.
Han var en sådan perfektionist när det gällde en monolog
som skulle sjungas, som "Hela min värld".
Och när jag till slut hade gjort den 25 eller 30 gånger
så sa jag: "Howard, kan du vara snäll och bara läsa upp repliken?"
"Om jag bara kan härma dig."
Redo att stå.
Gör det för mig.
Redo att stå och försöka förstå Det dom andra vet
Du gjorde mer röst än så...
-Ja. -...när vi spelade in det, visst?
-Mycket mer. -Mycket mer.
Vi behåller det...
Jag tror att diagnosen... Allting förändrades förstås.
SARAH GILLESPIE HOWARDS SYSTER
Men jag tror att jobbet höll honom uppe
och fick honom att tro och vilja
att gå vidare och att leva.
Utförandet var förresten fantastiskt.
-Jag förstår. -Förresten.
-Gör det mer intimt. -Ja.
Att stå framför Lunt-Fontanne Theater
och försöka sjunga för 1 500 människor.
Långt ovanför, finns det ett land
Där man kan gå i sol på en strand
Där man är fri, det kunde bli Hela min värld
Jag tror vi ville skriva låtar som kunde berätta historien,
låtar som förde historien framåt och knuffade handlingen
och fick saker att gå vidare, och inte att man
stannar upp och sjunger en låt, det är... Man kommer till en punkt
där krabban måste övertyga sjöjungfrun om att inte gå upp ovanför ytan
och förändra sitt liv så han måste sjunga "Havet är djupt" och hon måste sjunga
"Hela min värld" för hon vill så gärna upp på torra land,
och "Ta en kyss" är ett utmärkt exempel för om hon inte gör det...
Om prinsen inte kysser sjöjungfrun, kommer det allra värsta
att hända, hon kommer att förlora honom och hela...
Jag vill inte avslöja handlingen.
Men det är en dramatisk situation och det är där låten kommer in
så den driver handlingen framåt.
-Toppen. -Vi får inte en bättre inspelning.
Toppen.
-Är ni glada? -Ja, vi är...
Okej.
Jag minns när "Hela min värld" hade animerats .
GLEN KEANE ANIMATÖR
Jeffrey satt i salongen och efteråt sa han,
"Vi måste stryka den låten. Den är tråkig."
CHRIS MONTAN FD MUSIKCHEF PÅ DISNEY
Om man har en lugn låt utan mycket bildspråk,
vad händer? Särskilt barnen kommer att börja skruva på sig
och vi var alla skickliga skruvningsdetektorer.
Jag sa till alla, "Jag tror ni måste tänka...
JEFFREY KATZENBERG FD DISNEYCHEF
"...på att stryka den låten ur filmen."
"Över min döda kropp", sa Howard Ashman.
"Jag stryper dig."
ALAN MENKEN KOMPOSITÖR LÅTSKRIVARE
Jag tror att Howard älskade processen han hatade när folk la sig i
och tog över kontrollen.
NANCY PARENT VÄN OCH KOLLEGA
När vi jobbade med Den lilla sjöjungfrun gick jag en dag till kopiatorn,
lyfte på locket, hittade ett memo och sa:
"Jag måste lämna tillbaka det här memot till den som glömde det här,"
och när jag läste det handlade det om att Howard tog för mycket tid på sig
och ville göra omtagningar och kostade studion tid och pengar
och att han kanske måste avskedas.
Howard var väldigt smart och sa: "De här filmerna lyfter
av den sortens låtar."
Alla filmerna hade någon version av den,
vare sig det var "When You Wish Upon a Star" eller något annat.
I stunden kanske det är svårt att
få det att fungera, men i det stora hela behövs den här låten.
Man måste ha de där välförtjänta hjärtestunderna.
Jag vill inte jämföra honom med Walt, men...
ROY DISNEY FD STYRELSELEDAMOT DISNEY
han hade en inverkan på alla.
Det var en märkligt stark påverkan.
Om Howard sa något, då var det det som gällde.
Vi grälade mycket om det, men det visade sig att han hade rätt,
och vi behöll den inte bara i filmen, utan den blev också ett av de minnesvärda
ögonblicken i filmen.
Han gick till Disneys kontor och gjorde det han skulle göra den dagen
och sedan kom han hem och kopplade upp sig
till intravenös medicinsk utrustning för att få vätska och medicin.
Så vi förvandlade vårt vardagsrum
till en slags sjukhussal åt honom.
Först var det lätt att dölja,
eftersom han verkade så frisk,
i ett, till och med två år fungerade han riktigt bra
och det skedde mer gradvis.
Jag kunde aldrig tänka tanken att han hade AIDS,
PETER SCHNEIDER FD CHEF PÅ DISNEY ANIMATION
men jag vet att vissa dagar fick Nancy Parent slita upp honom ur soffan
och lappa ihop honom och skicka honom till jobbet.
När vi fick veta att Howard var sjuk,
så var det omskakande, för hans jobb med Disney,
och för huset. Vad ska vi göra nu när vi vet det här?
Vi beslöt att gå vidare med projektet och hyrde ett hus
i närheten av tomten där vårt hus skulle byggas.
Vi bodde i Beacon, inte långt därifrån.
Det var mycket att ta hand om och det värsta
var att vi måste hålla det hemligt för omvärlden
och det dröjde länge innan vi kunde berätta det för någon.
Vad som händer är att man vill ge sig av, man vill gömma sig
och inte behöva förklara något, så det var lite därför vi flyttade från New York.
Om vi jobbade i min studio med...
ALAN MENKEN KOMPOSITÖR LÅTSKRIVARE
jag minns inte vilken låt, men han inte fick som han ville,
så blev han frustrerad.
Han ville spela in någon version av låten, och han hade sin Walkman Pro.
Walkman Pro på den tiden var crème de la crème bland Walkman.
Han hade en liten mikrofon som han kopplade in
och mikrofonen var antagligen inte så dyr, men den var...
Micken glappade lite
och de flesta skulle bara säga, "Okej, hämta en annan mick."
Howard tog sin Walkman Pro och slängde den i väggen.
Han sa: "Gå inte i närheten av den, rör den inte."
I de stunderna brukade jag tänka, "Är det jag? Är det...Är jag så...
"Så oduglig som kompositör att han blir så frustrerad eller..."
Så jag sa: "Ursäkta mig, jag måste bara göra en sak,"
och sedan gick jag ut ur rummet och bara grät...
Det var så hemskt.
Och jag antar...
PETER SCHNEIDER FD CHEF DISNEY ANIMATION
...att det berodde på att han visste att han var sjuk.
Vilket vi inte visste.
Men jag är säker på att frustrationen över att vara sjuk, att veta att ens liv
antagligen skulle bli förkortat och att man inte hade någon tid kvar
att man inte skulle hinna bli klar, att man inte hade tid
att göra det rätt, och de där idioterna står i vägen för mig.
Så hur får jag det gjort? Ur vägen för mig.
Förutom allt jobb med Sjöjungfrun, jobbade vi också med Aladdin...
ALAN MENKEN KOMPOSITÖR LÅTSKRIVARE
...vilket var spännande.
HOWARD SOM ALADDIN BARNTEATER 1965
Den första tagningen för Aladdin var en blinkning till Hope/Crosby Road.
Jag skulle verkligen vilja ha en drink.
En blinkning till Fleischer Cartoons. Ytterst elegant, ytterst buddy
och, "En vän som jag", som var helt
galet som Fats Waller.
Det var ganska uppenbart att Howard var helt galen i Aladdin.
PRODUCENT, SKÖNHETEN & ODJURET
Lätt att förstå eftersom han hade spelat Aladdin på scen
i Baltimore när han var barn.
Men nu när han jobbar med Sjöjungfrun kommer han in genom dörren med
30 sidor synopsis och ett dussin låtar
att kasta sig över direkt och de var inte bara
ditklistrade låtar, det här var komplicerade,
berättande låtar, skrivna med det handlag som bara Howard och Alan
har, och alla blev helt tagna.
Vårt arbete som låtskrivare...
Jag kanske kan börja med...
...börjar inte bara med den första tonen.
Det börjar med både rytmen...
-Dialog, dialog, dialog. -…och innehållet i det
-leder fram till låten. -Dialog, dialog.
-Vad som finns i låten. -Mer dialog.
-Vad som händer i nästa ögonblick? -Dialog.
I exakt det ögonblick vi avslutar låten.
"ARABISKA NATT" ARBETSKOPIA
Alla dessa små, små val som Howard var expert på
att känna igen och kunna kontrollera och få dem på plats.
De första tre eller fyra låtarna "En vän som jag", "Prins Ali",
CHRIS MONTAN FD MUSIKCHEF PÅ DISNEY
är inte något som vem som helst kan skriva.
Det som Howards penna kunde åstadkomma var helt enkelt...
Textmässigt var det helt otroligt.
"PRINS ALI" ARBETSKOPIA
Storartat. Helt underbart.
Jag tror många tänker sig att när man är Disney,
har man inga problem att skriva en berättelse.
Den bara hoppar ut ur ögonen och så är man klar.
Men det stämmer inte alls för Disney är bara människor,
och människor sitter där med penna och papper vid skrivbordet,
och försöker vara underhållande roliga och känna empati
och känslor för karaktärerna.
ALADDIN MANUSMÖTE
Och många gånger fungerar det helt enkelt inte
utan allting bara kraschlandar.
Det handlar om att förstå hur...
karaktären Aladdin är uppbyggd, vilket jag inte tror vi gör än.
JEFFREY KATZENBERG FD STUDIOCHEF DISNEY
Vi hade visat filmen för Jeffrey och vi gick till Don Ernsts kontor.
DON ERNST PRODUCENT, ALADDIN
Don Ernst, filmens producent, sa: "Kom in här,
"kom in här." "Hur är läget?"
JOHN MUSKER CHEF, ALADDIN
"Ja, jag pratade med Jeffrey. Han hatade det, han hatade det.
"Han hatade varenda minut."
Senare pratade vi med Jeffrey och vi sa: "Hatade du det?"
Han sa: "Ja, det fungerade inte alls. Jag jobbade med gästlistan
"till min frus överraskningsparty under visningen."
Så Aladdin lades på is för att skrivas om, och under tiden
gick alla ombord på ett plan och flög till Walt Disney World i Florida.
Mina vänner är så nervösa för jag hatar egentligen allt jag gör.
DEN LILLA SJÖJUNGFRUN PRESSFEST, 1989
Och allt som rör mig, mina vänner är väldigt...
Det här är liksom det första jag har gjort,
när jag...de säger: "Hur var filmen?" Och jag säger, "Den är riktigt bra."
Jag gillar den verkligen.
När man jobbar med en vanlig film, en normal film...
-Normal film. -...är det så att
vad som helst kan gå snett. Vädret, budgeten.
Men vad kan gå snett med en Disneyfilm?
Det är intressant. Det finns ingen kreativ process utan inslag av spänning,
av konflikt. Det finns mycket kreativ spänning, särskilt...
Howard måste gå till pressfesten
och sitta ner i, jag vet inte, åtta timmar per dag.
Under den perioden hade han en kateter i bröstet
och fick dagliga, intravenösa behandlingar
som vi kunde göra och som jag hjälpte honom med
och det var för att bekämpa infektion.
Det var innan någon visste om det.
Det förväntades att vi skulle åka på attraktionerna
och vi hade en person som visade oss runt och åkte bergochdalbana
medan han mådde illa, och försökte hålla det hemligt,
försökte hålla sig på fötterna
och ta hand om frågor och svar två dagar i rad.
Det var riktigt tufft.
Jag minns att Howard pratade och han sa bara: "Du vet,
"när jag såg den här paraden, brast jag ut i gråt," och han sa:
"för jag kände att den skulle överleva mig."
Just då tänkte jag bara: "Han var så tagen
"för han tänkte att något jag gjorde skulle fortleva," och jag hade igen aning
om att det fanns en annan kontext.
Och Oscarsstatyetten går till...
26 MARS, 1990
Alan Menken och Howard Ashman för "Havet är djupt"
från Den lilla Sjöjungfrun.
Jag tänker inte dra några fiskskämt utan bara säga tack.
På Disney till Jeff Katzenberg, Peter Schneider, till Sam Wright
som sjöng sången, alla ord. Men mest av allt till John Musker
och Ron Clements som Den lilla sjöjungfrun egentligen tillhör.
Jag är så lycklig, tack så mycket.
På Guvernörens bal efteråt...
ALAN MENKEN KOMPOSITÖR LÅTSKRIVARE
...satt vi där med tre statyetter
och Howard sa: "Jag vill att du ska veta hur lycklig jag är ikväll,
"och när vi kommer hem, till New York,
"måste vi ha ett allvarligt samtal."
Jag sa: "Om vad?"
Jag tänkte: "Vill du inte jobba med mig längre? Är..."
Hur min hjärna inte kunde förstå att det var något fel
på Howard är ofattbart. Jag tror att Oscarsutdelningen var på söndag kväll,
och vi träffades nog på tisdagen hemma hos honom i hans vardagsrum
och han sa: "Nå..." Jag sa: "Vad ville du prata om?"
Han sa: "Alltså, jag är sjuk."
Och plötsligt föll en miljon dominobrickor omkull...
Och han sa: "Det känns bra att berätta det här för dig nu
"för jag vet att du har ditt på det torra."
Alltså, vad gjorde han? Han sa alltså: "Jag ska dö."
Han hade inte ens fyllt 40. "Jag kommer att dö och jag är tacksam
"över att du har ditt på det torra."
För på den tiden var det en dödsdom.
CHRIS MONTAN FD MUSIKCHEF DISNEY
Så jag fick veta att den här mannen som jag älskar och hade
otroligt roligt med och som jag skapade ihop med,
skulle dö inom ett mycket kort tag
och det hade en dämpande inverkan på mig.
Jag blev arg på Howard när jag hörde vad han sa.
PETER SCHNEIDER FD CHEF FÖR DISNEY ANIMATION
Och jag var arg för att han inte hade kommit till varje inspelning
av musiken till Den lilla sjöjungfrun.
Han kunde inte resa.
Och han hittade på en ursäkt till varför han inte var där
och jag var arg över att han inte hade sagt något.
Om vi bara hade vetat något, hade vi flyttat inspelningen till New York.
Howard ville inte att människor skulle veta.
NANCY PARENT VÄN OCH KOLLEGA
Han var rädd för att de skulle döma och kritisera honom,
och han var rädd för vad folk skulle säga och tänka.
Howard sa till mig, "Jag ville inte säga något för...
"Jag visste inte hur Disney skulle reagera. Jag är gay
"och jag gör en film för barn. Jag vill inte bli avskedad."
Han älskade att göra de där filmerna...
JEFFREY KATZENBURG FD STUDICHEF PÅ DISNEY
...och sa att det var vad han ville göra mer än något annat
under den tid han hade kvar och han visste inte då,
ingen av oss visste, hur länge han skulle ha kvar,
men han visste att han var sjuk.
Han var livrädd, men han tänkte inte sluta.
Ingenting skulle hindra honom från att göra det han måste göra.
SKÖNHETEN OCH ODJURET DISNEY ANIMATION
Någon hade visat mig rullen och den var...
GARY TROUSDALE REGISSÖR, SKÖNHETEN OCH ODJURET
...smart gjord, men inte så inspirerande.
Det var precis som någon hade sagt,
ett animerat mästerverk.
Och tydligen sa Jeffrey: "Ge det till Howard och Alan.
"De gör vad de gjorde med Sjöjungfrun och det blir toppen."
Han visste att det inte skulle bli så lätt att åka till Kalifornien
och längre fram inte ens möjligt.
Så han pratade lite diskret med Jeffrey.
Howard kom tillbaka och vi sa: "Vad sa Jeffrey?"
SARAH GILLESPIE HOWARDS SYSTER
Han sa: "Han blev en trevlig judisk man. Han blev 'hur tar din mamma det",
"om du förstår?"
Han sa bara: "Du vet att jag blir sämre
"och jag orkar inte
"och jag vill spara varje uns jag har till den kreativa processen."
Och jag sa: "Toppen. Vad behöver du och hur kan jag hjälpa dig?"
Och han sa: "Alltså...
"Filmskapandet måste komma till mig
"istället för att jag kommer till filmskapandet, och det måste du fixa
"åt mig," och jag sa: "Okej, toppen. Det enda sättet jag kan göra, Howard,
"är att säga att du är en diva..."
"Och du är värd det för filmerna och för filmbolaget och..."
Bara säg att de får börja komma till dig.
ROGER ALLERS MANUS, SKÖNHETEN OCH ODJURET
Vänta lite, vi måste packa ner våra storyboards,
och all utrustning, vi måste montera ner dem, och sex eller sju av oss,
måste sätta oss på planet till norra delstaten, sätta ihop allting
och ta med det till Howard? Det var som att ta berget till Muhammad.
Varför? Just då kändes det som, "Men Howard,
"har den gyllene Oscarsstatyetten på spiselkransen så vi måste åka dit."
Så vi kommer till den här platsen som heter Fishkill, New York.
DON HAHN PRODUCENT, SKÖNHETEN OCH ODJURET
Den ligger norr om New York och vi packar upp storyboards
papper, pennor, kritor, Twinkies och allt
som en animatör behöver för att fixa jobbet.
Howard kom in varje morgon,
och han hade alltid munkar med sig och sedan började vi jobba.
Det blev riktigt intensivt för Howard hade otroligt bestämda uppfattningar
om saker och det var svårt. Vissa dagar gick det bra...
och andra dagar inte fullt lika bra.
Hej, Linda. Det här är Howard och Alan och vi ska ge dig
en rå, skissartad demoversion av öppningsnumret.
Okej? Okej.
Så vi gjorde ett bildmanus av Skönheten och Odjuret.
Det är en scen utan musik.
Belle ger sig av, lämnar sin pappas hus och beger sig in till staden.
Hon träffar Gordon, hon träffar LeFou, hon köper bröd och en bok
och hon kommer hem. Och Howard säger: "Jag tar det där."
Så han ger sig av med Alan och han tonsätter detta
till en fantastisk operett som gör exakt samma sak
i en låt på fyra eller fem minuter.
Men han är livrädd för att skicka den till Disney.
Vi skickade "Belle" och "Bli vår gäst."
ALAN MENKEN KOMPOSITÖR LÅTSKRIVARE
Jag tyckte det var toppen, men han ville inte skicka in det.
Han sa: "Vi kan inte skicka in det. De kommer att skratta.
"Vem bad om ett sex minuter långt öppningsnummer
"med kontramelodier och... Alltså, hur tänkte vi?"
Jag tror han var rädd för att bli förödmjukad.
Vi är båda människor som i väldigt mycket
relaterar till världen genom vårt arbete,
eftersom vårt arbete är... det är vår känslomässiga kanal.
8 JUNI, 1990
Något måste lyfta där för att kompensera för...
Jag vet att David hade känt att det måste byggas in igen.
Jag minns att du sa det. Att du inte...
Att du inte skulle... Att du inte kände att du skulle
-hoppa in i tempo. -Ja.
Ska tempot tidigare bli snabbare?
Du frågar...Jag menar, ja. Det passar inte riktigt in i det.
Det handlar inte om tempo.
Ja, jag vet vad du säger. Det slår inte...
Många i orkestern tänkte det, för det är mycket mjukare där.
-Okej. -Så kan det vara.
-Kan något hålla igång... -Det är mycket kör där.
En gång på American Airlines när jag gick tillbaka hällde de
till min förtjusning upp det i en kanna på en bricka med mjölk...
En liten grej med mjölk och socker.
-Och tepåsen ska vara i kannan. -Och tepåsen ska vara i kannan.
-Teet drar. -Teet drar.
För om vattnet inte kokar blir det inte te...
-Precis, ja, ja. -...av tepåsen.
-Vattnet från kranen. -Du vet det.
Jag berättade att jag har en fantastisk samling av tekannor.
Om du vill veta något om te kan jag berätta.
Det är med stor ära och förnöjsamhet vi välkomnar dig ikväll.
Och nu vill vi att du ska slappna av. Låt oss ta fram en stol
medan matsalen stolt presenterar din middag.
Bli vår gäst, bli vår gäst Sätt vår service på en test
De var otroliga. Den gången var det både Jerry Orbach
och Angela på samma gång.
Det var som att befinna sig i musikteaterns himmelrike!
Det var otroligt spännande att kunna gå in i den studion...
KIRK WISE REGISSÖR, SKÖNHETEN OCH ODJURET
...i New York och ha en hel orkester och en hel kör
som framförde allting live. Vi gjorde soundtracket
till Skönheten och odjuret som ett Broadway-album.
Det jag beundrade hos Howard var att han aldrig gav oklara anvisningar.
Han gav aldrig anvisningar som var halvdana
eller svamliga.
Han var väldigt specifik ända ner till: "När vi kommer till det här ordet,
"kan du betona det ordet mer än ordet innan?"
Han var extremt specifik och fokuserad på vad han ville ha.
Orkestern låter bra där förresten.
Orkestreringen blir stor här. Jag kanske borde prata med Danny
om att dra ner det lite så att du inte behöver
-skrika för att höras. -Det är väl olika spår?
Sant. Jag undrar bara om det du hör
-och inte kan sjunga det. -Ja.
Jag spelar upp det och ner det.
-Vi ser vilken som är bättre. -Toppen.
Bra, och på samma sätt borde vi få minst en
i den här uppbyggnadsperioden.
Så en poäng till dig för "Bli vår gäst"...
Se en gäst, se en gäst! Milde tid, vad sker härnäst?
Ta det kallt sån tur trots allt Att man har blivit vid sin läst
Först dessert och sen te Det ska ordnas ska du se
Medan kopparna blir snygga ska jag bubbla jag ska brygga
Locket på, pipen sträck Store tid är det en fläck
Putsa rent, ta bort varenda liten rest Vi måste jobba på
Det där är en bra tagning.
Dave, jag tror det är tagningen.
-Vi lyssnar på den. -Ja.
Vi väntar tills Jerry och Angela kommer in, okej.
Duka fram, rätt på rätt
Tills vi hör "Tack, jag är mätt"
Och då står en vaggsång Nog på tur därnäst
Men låt det där passera Nu ska vi dinera
Bli vår gäst, bli vår gäst Bli vår gäst, bli vår gäst
Kom, bli vår gäst
Ja, ja, ja.
Det var en sådan tydlig kontrast.
ALAN MENKEN KOMPOSITÖR OCH LÅTSKRIVARE
Glädjen och magin i den filmen och...
och det faktum att han stirrade döden i vitögat
vid 39 års ålder.
Jag minns en kväll...
CHRIS MONTAN FD MUSIKCHEF PÅ DISNEY
...När jag ville fortsätta, som jag så ofta gjorde
att göra något sent för ur produktionens perspektiv
måste vi göra det och jag minns inte vem som tog mig åt sidan, eller om det
kanske var Howard, och sa: "Jag kan inte göra det ikväll,"
men det var... Någon bjöd in mig till den inre kretsen den kvällen
för när man är tillsammans med någon och det sker så gradvis,
så var det inte så tydligt
och när någon sedan påpekar det så säger man: "Åh. Javisst.
HOWARD OCH ALADDINS REGISSÖRER
Hur gick det i New York?
Toppen, toppen. Har du hört det?
-Nej, vi har inte hört det. -Angela är underbar.
-Toppen. -Det gjorde hon ju, hon blommade upp.
Och vi lämnade henne ensam och hon gjorde det själv. Det var toppen.
Det tog...Hon gjorde några tagningar men det var väldigt, väldigt bra.
Jag är så stolt över det. Och "Pöbelns sång". Orkestreringen är grym.
Hur går det för dig under dessa inspelningar
när det gäller att ta dig dit och vara där?
Uthållighet? Rätt bra, faktiskt. Det har inte varit något problem.
Jag klarar fem timmar, sex timmar. Efter åtta, tio timmar,
går det inte längre. Det är inget skämt. Jag är bara inte...
-Jag har bara inte den energin... -Okej.
...efter fem, sex timmar.
När vi började jobba med Aladdin gick Howards sjukdom inte att dölja.
Vi behövde en sång för Jafar, eller vi ville försöka ha en sång för Jafar
och Howard valde det ögonblicket där Jafar triumferar
och efter att Aladdin allt eftersom har förlorat allting.
Vid den tidpunkten led Howard av neuropatier
och han tappade känseln i fingrarna eller tappade rösten.
Han hade delvis förlorat synen och han...Saker bara försvann.
Och han lät Jafar sjunga en låt som hette "Förödmjuka pojken" och den är glad...
Och allt eftersom tar vi allting från Aladdin.
tills han inte har något kvar.
Och jag tror att vi alla förstod att det fanns en
ganska stark undertext i detta.
Stora konstnärer erbjuder dig
ett helt nytt sätt att betrakta världen, och det...
PETER SCHNEIDER FD CHEF FÖR DISNEY ANIMATION
Det enda sättet de kan göra det är att visa dig deras värld.
Och jag tror att Howard visade oss sin värld genom hans texter
och hans berättande.
För mig försöker "Pöbelns sång" i Skönheten och odjuret...
...att visa ett perspektiv
på ett väldigt subtilt sätt och han ville inte göra
politisk teater, men jag tror han vill visa karaktärer
som kunde sprida ljus över vissa ämnen.
Pöbelns sång är en perfekt manifestation av hur människor...
HOMOSEXUALITET ÄR ETT BROTT MOT GUDS VILJA
...vill hitta syndabockar för sina problem...
GUD ÄLSKAR HOMOSEXUELLA GUD HATAR HOMOSEX
...och hitta en skurk som de vill förgöra.
"ÅNGRA SIG" ÄR INGET FULT ORD
Det fanns mycket okunskap om AIDS
och folk trodde fortfarande att det kunde smitta via beröring
och att de enda som fick sjukdomen
var depraverade och människor som förtjänade det.
GUD STRAFFAR GAYS MED AIDS
Så att identifiera sig...
AIDS: VI BEHÖVER FORSKNING, INTE HYSTERI!
...som en dessa... var att bli förskjuten.
Man kan aldrig särskilja Skönheten och Odjuret och AIDS-epidemin...
THOMAS SCHUMACHER DISNEYS TEATERGRUPP
...för det är en film i tiden.
BEKÄMPA AIDS INTE GAYS
Och det är en metafor för AIDS, som gjordes under en tid
då kanske inte ens skaparna var medvetna om att de skapade den.
Människor som ifrågasätter odjuret och hela "döda odjuret,"
och "pratade han om AIDS?"
SARAH GILLESPIE HOWARDS SYSTER
Jag tror det skitsnack.
Jag tror inte han blandade in sitt eget liv i något han skrev eller gjorde,
men grejen med Howard var att han hade mycket empati,
vilket innebär att han kunde tänka sig in i andra människors situation.
Det var inte så att han ville vara en sjöjungfru som fick ben.
Men han kunde identifiera sig med Ariels situation, och det är empati,
och utifrån det kan man skapa den karaktären.
Jag tror det är definitionen av en konstnär.
Jag tror att det genialiska med Howard var att han inte var politisk.
PETER SCHNEIDER FD CHEF DISNEY ANIMATION
Han var mänsklig, han bearbetade mänskliga problem och tankar.
Han pratade om människans vänlighet.
Jag tror det var Howards gåva till oss alla.
VAD ÄR ETT HJÄRTA? VAD ÄR MÄNSKLIGT?
Om det är något som jag ångrar...
...hur vi planerade de sista åren av vårt liv,
så handlar det mest om beslutet att bygga huset
och isolera oss där långt bort från staden.
De där sista månaderna var en mycket kaotisk period
som innehöll sjukhusvård och hans åtaganden i jobbet.
Vi hade inte så mycket tid
då vi bara kunde vara tillsammans som partners. Han kunde inte gå i trappor
så han fick sova i ett eget rum.
Vår kontakt under den tiden
handlade mest om: "Vad behöver du?"
Att ge honom medicin,
se till att han fick något att äta, att sköta rutinerna.
Jag hade designat huset för vår gemensamma framtid
men vi hade ingen framtid så nu är jag kvar med resterna.
Jag tror att vi antagligen...
hade tagit farväl långt innan han gick bort.
Vid den tiden...
ROGER ALLERS MANUS, SKÖNHETEN OCH ODJURET
...och jag vet inte om det var för att sjukdomen bröt ned honom,
så minns jag att han blev ömmare.
I början var han ganska kaxig och jag är säker på att det var för att han var arg
på den här dumma sjukdomen och på insikten om att...
det inte fanns någon behandling. Så det var all ilska över...
för tusan, han har precis kommit igång när den här dumma sjukdomen
lägger krokben för honom.
Vi var så upptagna av vårt jobb att...
CHRIS MONTAN FD MUSIKCHEF PÅ DISNEY
De där sista passen med Skönheten,
redan innan vi fördjupat oss i Aladdin,
höll vi i telefonen åt Howard på sjukhuset.
Det var rätt tufft.
Vi skrev texter i sjukhussängen.
ALAN MENKEN KOMPOSITÖR OCH LÅTSKRIVARE
Jag skrev "Prins Ali", och släpade med mig en keyboard till St Vincent's,
och vi skrev den, bokstavligen, i hans sjukhussäng.
Jag åkte till sjukhuset.
JODI BENSON SKÅDESPELERSKA
Och jag minns att jag kysste honom på kinden, höll honom i handen,
och bara berättade för honom att han är älskad.
Och jag minns att jag gick ut från korridoren...
och bröt ihop.
JEFFREY KATZENBERG FD STUDIOCHEF DISNEY
Vi hälsade på honom och han vägde knappt 40 kilo,
han kunde inte se,
och orkade bara viska.
Skönheten och odjuret hade några månader kvar,
så vi hälsade på Howard.
DON HAHN PRODUCENT, SKÖNHETEN OCH ODJURET
Och vi var alla medvetna om
att det här nog var sista gången vi fick träffa honom.
Jag böjde mig ner för att ta farväl och
berätta vad han betydde för oss
och jag sa: "Howard, du skulle inte tro det,
"Människor älskar den här filmen, vem hade trott det?
Och Howard sa: "Jag hade trott det."
ALAN MENKEN KOMPOSITÖR LÅTSKRIVARE
På morgonen den 14 mars...
Vaknar jag av en dröm där jag hälsar på Howard på sjukhuset
och jag åker för att hälsa på honom.
Han säger, "Hej, hallå," och han sa; "Hjälp mig upp, hjälp mig upp."
Så jag lägger armen om hans nacke och lyfter försiktigt upp hans kropp,
men den är tyngdlös...och jag ser att han har en svart rock på sig
och jag lägger ner honom på sängen.
Jag vaknar ur drömmen och jag minns att jag tittar på klockan
och att den var runt sex.
Det var då Howard gick bort.
Det var Howard som hade kul, Howard som roade sig
och han tog med sig dig på den resan.
Det var det som den dagen i Howards rum
handlade om, som han skapade bara för mig, en fantasi.
Det vi fick var toppen på ett isberg.
Ingen vet vad han hade kunnat göra, men det hade varit spektakulärt.
OSCARSUTDELNINGEN, 1992
Howard och jag delade ett hem och ett liv och jag är glad
och mycket stolt över att få ta emot den här å hans vägnar, men det är bitterljuvt.
Det här är den första Oscarsstatyett som getts till någon vi förlorat i AIDS.
Efter hans bortgång, har jag tänkt att jag kommer att se den sortens begåvning
hos någon annan, men det har jag inte gjort.
Det är inom animeringens, filmens och musikens historia
som jag känner att Howard har lämnat outplånliga spår efter sig
och det bara fortsätter. Det har inte minskat genom åren.
Howard var så talangfull och hans ljus brann så starkt
att det är lika starkt idag som det var då.
Han var kraften bakom det som allt det här har blivit.
Det kom från hans hjärta och hans intellekt.
Och han fick inte uppleva det själv men hans verk lever vidare.
Undertexter: Ingmari Bergquist