.:: TWA - Your Source Of Quality! ::. www.nordicB.org
Mikä sinua vaivaa? Äiti kuoli.
–Hei, olen Eddy. –Voi helvetti. Johnny!
–Eddyn vaimo kuoli. –Kauanko?
–Naimisissa? Kaksi vuotta. –Vidalia jätti rakennuksen meille.
Meidän pitää jakaa se kolmeen osaan. Myymme sen.
–Mitä helvettiä? –Häivy täältä! Sinua ei kaivata.
Helvetin valkonaama.
Mitä hittoa? Lyn!
–Huomenta. –En jaa sänkyä kenenkään kanssa.
Hermostuin, kun sänkyni oli siirretty ikkunan luo.
Ammuskeluita ei kai enää pelätä.
–Lesbo Martha Stewart on hereillä. –Onko meidän pakko jaksaa häntä?
Ei kauan. Aion keskustella sen rakennuttajan kanssa.
–Haluavatkohan he ostaa rakennuksen? –Toivottavasti.
Tai voimme luopua perinnöstä ja säästyä vaivalta.
–Mutta perunkirjoituskin vie aikaa. –Mikä se edes on?
Kun heräsin, unohdin hetkeksi, miksi olemme täällä.
Tuletko sinä mukaani?
Haluan kyllä.
Mutta Juniper lensi hakemaan autoaan. Tapaan hänet.
Saatan jäädä hänen luokseen yöksi.
Hei.
–Huomenta. –Huomenta, Eddy.
Vähän vatsan täytettä teille, ennen kuin lähdette.
Chilaquiles on täysin vegaanista. Varmistin sen vielä netistä.
Miten ystävällistä. Kunpa meillä olisi aikaa...
Mutta eihän pieni suupala nyt...
Jestas, nämähän ovat herkullisia.
Haluan vain kertoa, että harkitsen eri vaihtoehtoja rakennuksen suhteen.
Myös sen myymistä.
Olen kallistumassa siihen. Kiitos tästä kaikesta.
Kiitos. Tosi hyviä!
En haluaisi olla hankala, mutta en ole suostunut myymään.
Ja minä omistan paikasta kolmasosan–
–joten minulla on sananvaltaa.
Voimme puhua asiasta, kun Emma saa lisätietoja tilanteesta.
Olisi hyvä–
–jos saisin nähdä tilikirjat, kulut ja veronpalautukset.
Ollakseni perillä asioista. Voinko vilkaista niitä?
Äitinne hoiti kirjanpidon. Joutuisin etsimään ne.
Olisin kiitollinen, jos etsisit.
Mutta en aio myydä, luki kirjoissa mitä tahansa.
En voisi tehdä niin Vidalle.
Sitten tapaamme oikeudessa.
Olen La Pinche Chinche–
–ja kerron teille keskiluokkaistumisen tragediasta.
Tässä talossa asui perhe, jonka tunsin aikoinaan.
Mutta koska heidän vuokraisäntänsä oli rahanahne–
–he ovat joutuneet hajaantumaan.
Norcoon, mutta perheellä on vain yksi makuuhuone.
Mutta mikä se todellinen tragedia on?
Tuo. Se, että työntekijät ovat paikallisia.
Ja tiedän, että kaikkien pitää syödä ja maksaa vuokra–
–mutta he tässä lyövät nauloja arkkuun...
–...ja rakentavat aitoja! –Keskiluokkaisille?
Rikkaille kusipäille, jotka valtaavat alueemme!
Mitä ihmettä?
Anteeksi, jos pilasin videosi, mutta innostuin tästä.
Ei se haittaa.
Haluatko puhua loppuun? Se tulee vlogiini.
–Kerron näistä aidoista... –Tilaan vlogiasi.
–Haluatko, että minä puhun? –Mitä? Kyllä!
Kuvataan tässä.
–Valmiina? –Kyllä.
Ihmiset, nämä opportunistiset paskat–
–paikallispoliitikot ja rakennuttajat–
–jotka puhuvat osallistuvasta suunnittelusta, jauhavat paskaa.
Sen tarkoitus on tuhota meidät! Mitä aiotte tehdä asialle?
Minäpä kerron.
Käytämme ääntämme–
–suojellaksemme sitä, mikä meille kuuluu.
Kaikin tarvittavin keinoin.
Tlaloc kuittaa.
–Ei sinun ole pakko käyttää tuota. –Kyllä minä käytän.
Yritin sanoa samaa. Se oli mahtava puhe.
Hienoa.
Minun pitää mennä kouluun. Käytän nykyään bussia.
–Nähdäänkö Vigilante'sissa? –Toki.
Siistiä.
–Vielä yksi, kulta? –Kyllä.
Voi helvetti!
Kulta? Toitko mukanasi tapin?
En, sormet kelpaavat.
Odota! Joko sinä pukeudut?
Pitäisikö minun pysyä alasti, kun jätät minut?
Puhuin tauosta. Sanoin, että tarvitsemme taukoa.
–Kuten sanoin. –Ei suhtauduta tähän näin.
Olen pahoillani, että suhtaudun tähän näin.
Tämä on jo muutenkin vaikeaa minulle.
–Oletko tosissasi? –En halunnut tässä käyvän...
Helvetti!
Sylinteri on jumissa.
Kuulehan... Kulta!
Haluan olla käytettävissäsi.
Jos haluat käydä asiat läpi–
–tai jotain... En halua olla sellainen mies.
Niinkö? Jätit minut vasta, kun olin nuollut persettäsi.
Tuo on tosi paskamaisesti sanottu juuri ennen lähtöä.
–Kyllä sinä selviydyt. –Odota, Lyn!
Tuossa on laukkusi.
–Pakkasitko laukkuni? –Vain yhden.
En haluaisi pyytää tätä, mutta...
Anteeksi, kulta. Siis Lyn.
Muista tämä, Juniper.
Jätit minut kaksi päivää äitini hautajaisten jälkeen.
Ääretön henki, avaa hänelle tie, jotta hän valaistuu.
Valaise hänet, Isä. Avaa hänen silmänsä.
Sinut jätettiin. Kysyin, jättikö poikaystäväsi sinut.
Se on katkeraa, mutta se rauhoittaa.
Kultaseni, hän ei ollut se oikea sinulle.
–Sanoit noin eilen. –Ja olinko oikeassa?
Mutta sanoit jotain muutakin.
–Sanoit, että... –Että tosi rakkautesi on täällä.
Niin, mutta se on hämmentävää.
Miksi? Kortit olivat todella selvät.
Suuri rakkautesi on täällä kotona.
Se voi tarkoittaa vain Johnnya, että kuulumme yhteen.
Kortit eivät puhuneet miehestä.
–Se on jotain isompaa. –Mutta en tajua.
Voisitko katsoa, rakastaako Johnny vielä minua?
Ei minun tarvitse katsoa sitä korteista.
Kyllä, tämä Johnny on edelleen rakastunut sinuun.
–Mutta voiko sitä sanoa rakkaudeksi? –Hetkinen.
–Rakastaako hän siis minua? –Hyvä luoja! Tietenkin.
Kiitos! Kiitos, Lupe.
Kiitos! Ja tästä myös.
Niinpä! Nämä idiootit eivät koskaan kuuntele.
Harmillista.
Luulin, että saapastelisit jo Chicagon kinoksissa.
En vielä. Täällä riittää tekemistä.
–Huomasin, ettet ottanut mitään. –En syö makeaa.
–Yllättävää. –Onko?
Kun tämä oli leipomo, annoit minun ostaa sinulle leivonnaisia.
Hassua, en muista tuota.
Etkö? No, niin tosiaan tapahtui.
Nuo eivät ole yhtä hyviä kuin vanhat.
Kaikki muuttuu hitaasti muoviseksi versioksi itsestään.
Ensinnäkin mantelimaito, Café de Goya.
Mitä? Ja missä leipomoissa oli ennen vanhaan pöytiä ja Wi–Fi?
Täällä on lähiseudun ainoa Wi–Fi, joten olen kiitollinen parannuksesta.
Kuulin, että harkitset sopimusta Nelsonin kanssa.
–Tämä helvetin naapurusto! –Hän on muuttanut seutua hiljalleen.
–Et voi luopua omaisuudestasi... –Cruz.
Me emme keskustele tästä.
Anteeksi, minä... Selvä.
No, palaan tästä töihin.
Minä...
Olen ihan tuossa naapurissa.
Cruz. Kiitos leivonnaisesta.
Ota yhteyttä, jos tarvitset jotain täällä ollessasi.
Tai kun olet palannut Chicagoon.
Pärjäile.
Pöntössäsi ei ole istuinta. Jouduin kyykkimään.
–Miksei ole? –Täällä on vain miehiä.
Mutta asiakkaita varten.
–Oletko valmis? –Mitä tarkoitat? Kyllä, kiitos.
–Saatan sinut ulos. –Oletko kunnossa?
–Olen minä. –Et siltä vaikuta.
–Haluatko puhua siitä? –En. Etkä tule tänne pelleilemään!
–Pelleilemään? –Olen pahoillani äitisi takia.
–On ikävää, että hän kuoli. –Kiitos.
Mutta en olisi saanut tulla muistotilaisuuteen.
Sinusta seuraa vain pahaa.
–Älä viitsi. –Totuit palaamaan luokseni aina...
kun suhteesi eivät toimineet.
Olin kuin mikäkin ääliö, ja särjet joka kerta sydämeni!
–Se oli paljon monimutkaisempaa. –Älä viitsi!
Tällä kertaa en päästä sinua ihoni alle.
En ole se sama mäntti, joka alkaa kuolata haistaessaan sinut.
Minulla on upea tyttöystävä, ja minusta tulee isä.
Enkä ole koskaan ollut onnellisempi, joten ole kiltti.
Pysy kaukana minusta kaupungissa ollessasi.
–lsä! Etkö mennytkään dialyysiin? –En tänään.
Miten niin? Sinun on pakko. Muuten menet huonoon kuntoon.
–Johnny ei tullut hakemaan minua. –Mitä?
–Voitko varata minulle uuden ajan? –Se sotkee kiertosi!
Puhelusi on ohjattu...
Pue housut jalkaan. Soitan Johnnylle.
Johnny!
Oletko Vidalian tytär?
–Miten ikävää! Otan osaa. –Kiitos.
Aivan, voitit aina tavauskilpailun.
Voitit aina tyttäreni Chelan.
Olit todella ahkera.
Mutta nyt olet täällä ihan niin kuin minäkin.
Vaarassa menettää kaiken.
–Ei... –Mutta älä sure.
Nämä ihmiset ovat kieroja. He imevät veret naapurustosta.
Mutta tiedätkö mitä? Tiesin aina, että teille kävisi näin.
Kun äidistänne tuli... Tiedäthän.
Ihmiset lakkasivat käymästä baarissa. Miten hän sai pidettyä sen pystyssä?
Mutta eiväthän Hernándezit ole koskaan olleet hyviä yrittäjiä.
Mutta isoisäsi sentään sai hommat toimimaan.
–Olemme valmiita, rouva Benitez. –Oli mukava nähdä. Onnea matkaan.
Hän on tosiaan poissa.
–Helkkari. –Äiti on kuollut!
Kiitos, Daria.
Maista tätä kahvia. Se on mahtavaa!
Tapasin nämä tyypit, kun he vasta aloittelivat.
Nyt heillä on kahvilaketju.
Yritämme avata paikan Cesar Chavezille.
Ihmiset ihastuvat siihen.
Tulin puhumaan luvuista.
Selvä, suoraan asiaan. Pidän siitä.
Tämä vaatii vähän sumplimista.
Mutta olen valmis taivutteluun–
–saadakseni teille tarjouksen, joka kattaa molemmat lainat.
Molemmat? Mitä tarkoitat?
Anna kun näytän.
Katsos kun äitisi... Levätköön rauhassa.
Hän ei korottanut vuokria vuosiin. Ei varmaankaan isoisäsi jälkeen.
Hänellä oli aluksi vaikeuksia maksaa ensimmäistä lainaa.
Sitä, jonka hän otti remonttia varten.
Kun hän sairastui, hän ei pystynyt pitämään baaria auki joka päivä.
Joten bisnes alkoi hiljentyä.
Silloin me tarjosimme hänelle lainaa toiseen kiinnelainaan.
110 prosentilla rakennuksen arvosta.
–Edessäsi on... –Myönsit äidilleni kiskurilainan.
Velka ylittää rakennuksen arvon.
Ymmärrän, miksi ajattelet noin, mutta olet älykäs tyttö.
–No kiitos. –Mieti asiaa.
Äitisi oli pulassa.
Se oli selviytymiskamppailua.
Ja sinunkin kannattaisi alkaa suhtautua asiaan niin.
Vidalia ei olisi pystynyt maksamaan lainaa takaisin.
Keskity siihen, että olet vaarassa joutua ulosmittaukseen.
Et halua sitä tietoihisi.
Joten jos saan hankittua tarjouksen, joka kattaa koko lainan...
Otat sen vastaan ja juokset.
Kukaan muu ei tule maksamaan sinulle yhtä paljon.
Haluan pitää sinusta huolta.
Mieluummin maksan äitini velat kuin myyn sinulle.
Ja juuri niin minä aionkin tehdä.
Sinunhan piti yöpyä Jupiterin luona.
Jupiteria ei ole enää.
–Paljonko saamme paikasta? –Emme tarpeeksi.
Vidalla oli paljon velkaa.
Hänellä ei muuta ollutkaan kuin velkaa.
Hetkinen. Mitä nyt sitten tapahtuu?
Joudumme jäämään tänne siihen asti, että keksin, mitä tehdä.
Kunnes keksin, mitä me teemme.
Etkö aikonut sanoa mitään?
Arvelin, että saisitte tietää aikanaan.
–Onko vanukas vielä syötävää? –On se.
Se säilyy viikon, joskus kauemminkin. Se pitää syödä.
Tässä on maissia, tässä on suklaata–
–ja tässä on outoja pähkinöitä, joten se ei ole kovin hyvää.
Jestas! Mikä Chelan sukunimi olikaan?
Voitin hänet aina tavauksessa.
–Se, jolla oli luomia? Benitez. –Aivan!
Benitez. Hänen äitinsä on kusipää.
Totta, hän ei ole mukava nainen.
Hän aiheutti meille hankaluuksia.
Sekaantuu muiden asioihin.
–Paahtovanukkaassahan on maitoa? –Kyllä. Ja munia.
Paskat.
Luoja, olin unohtanut paahtovanukkaan.
Täällä ei voi olla sataprosenttisesti vegaani.
Älä pelkää, emme kerro kenellekään.
Suomennos: Elina Land www.sdimedia.com