Træk vejret ind.
En lille ting om yoga.
Bare vær tilpas.
Dine ben, hvis du vil, kan du holde dem udstrakt.
Jeg hader det.
Og mærk strækket.
Den kaldes diamantstillingen.
Nej.
Det er svært for mig.
Min numse kan ikke nå mine hæle, og mit hoved når ikke måtten.
Man skal ind i stillinger og holde dem.
Ja. Meget flot.
Og det er både langsomt
og ulideligt for mig,
fordi jeg er gammel og stiv.
Det er mit "Om".
En glad, sulten mand
Rejser over hav og land
Han prøver at forstå
Kunsten bag pasta, svinekød, kylling og lam
Han vil køre til dig
Han vil flyve til dig
Han vil synge for dig
Og han vil danse for dig
Han vil grine med dig
Og han vil græde for dig
Han beder kun om én ting til gengæld
Kan nogen
Give Phil noget at spise
Giv ham nu noget at spise
Der er intet som at sejle ind
i havnen til Gateway of India.
Denne ikoniske bygning stod færdig i 1924
og udgør en imponerende ankomst til byen Mumbai.
Jeg har altid villet til Indien, men folk,
der har været der, har sagt, at jeg skal være
klar til at opleve hele livet på én gang.
Rig, fattig, smuk, skør, overvældende.
Og så har man maden, som er et eventyr i sig selv.
Min vestlige mave er måske ikke helt klar
til det, jeg skal opleve her.
Så jeg får hjælp af en gammel ven på mit første stop,
byens streetfood-scene.
Det er en ny oplevelse for mig.
Vi får en fin aften her.
En af de bedste indiske restauranter i London hedder Dishoom.
Vi har været der.
Og grundlæggeren er Kavi Thakrar.
Han rejste til Mumbai for at vise mig rundt i området
omkring Mohammed Ali Road.
Den er opkaldt efter Mohammad Ali Jauhar,
en indisk muslimsk aktivist, der sammen med andre, som Gandhi,
arbejdede for landets uafhængighed.
Vi skal til dette dejlige sted, Surti Bara Handi.
Den har eksisteret siden 1940'erne af en årsag.
Bara Handi betyder 12 gryder,
og som du kan se her, har de 12 forskellige typer gryderetter.
Fårekød nahari og paya. Fårekød er ikke lam her.
-Hvad er det da? -Det er ged.
Jeg elsker ged.
Også jeg. Man får en blød, fyldig gryderet.
Det hedder nihari.
Og payaen her, som er fra klovene, som vi siger.
Begge kommer med knoglemarv ovenpå.
Yderst rig, virkelig mættende.
-Ja! -Tak.
Tak, min ven. Fantastisk. Tak.
Har du smagt den?
-Godt? -Det er så lækkert.
-Tak. -Mange tak.
-Fedt. -Det er jeg glad for.
De smager helt forskelligt.
Ikke bare forskelligt kød i den samme ret.
De er så forskellige.
Krydderierne er velbevarede hemmeligheder.
Det smager helt hjemmelavet.
Ja, det elsker jeg.
Du spiser med personen ved siden af dig.
-Det gør jeg. -Så fedt.
Sikke et sted.
Ordet er "romantisk,"
men ikke i en konventionel betydning.
Ja.
Men du er et sted,
du er i civilisationen, du er i livet, du er i…
-Menneskeheden. -Ja.
Mohammed Ali Road føles som centrum for alt,
og markedspladsen er overalt.
Alle arbejder med at reparere biler, sælge frugt og sælge tøj.
Alle slags liv i gaderne.
Hvor finder man ellers trafik, hvor der går køer rundt?
Der er vist plads til alle.
Der er en enorm muslimsk befolkning. Der er en stor hinduistisk befolkning.
Der er en enorm kristen befolkning her.
Og kun én jøde.
-Goddag. -Hej.
Det er Indian Hotel. Hvor mange værelser på dette hotel?
Hotel betyder restaurant.
Det muslimske kvarter.
I Bombay bor en stor del af det islamiske samfund her.
Vi skal spise en masse kød,
som normalt ikke spises af hinduer.
Vi skal have nogle lækre ting.
Kylling baida roti tilberedes med krydderier i et brød
med et æg.
-Tak. -Værsgo. Velbekomme!
Velbekomme.
Tak.
Hvordan er det?
Meget godt!
Da du startede Dishoom op,
baserede du noget af det på ting, du fandt på denne gade?
Fuldstændig.
Vi elsker at dele Bombays hyggemad.
Caféerne eller Mohammed Ali Road,
folks hjem, strandene.
Det er også nostalgisk for folk, der kender stedet.
Hvad koster det?
Nogle få kroner. Måske tre kroner.
Hvad?
Virkelig overkommeligt. Og du vil se, når vi går rundt her,
så er det tilgængeligt for alle.
Vi får stegt bheja.
Lavet af hjerne.
Den lækreste hjerne, du spiser i dag.
Den tager jeg med Richard senere.
-Vi kan også give Richard. -Vi giver en masse til Richard.
Alle kulturer har sådan noget, ikke?
Få mest muligt ud af det. Bruge hele dyret.
-Hjernekarry, stegt bheja. -Ja.
Med pav. Pav er en blød hvid bolle.
Pav er bare dejligt. Jeg ved ikke med det der.
-Hvem starter? -Dig.
-Okay. Jeg elsker det. -Du har allerede prøvet det.
Brødet er godt.
Blød, pudeagtig. Det vil teste dine evner til at spise med én hånd.
Jeg kan gøre det. Se på mig, Richard. Se selv.
Jeg ser det.
Jeg tabte min… Jeg tabte min hjerne.
-Klar? -Kom så.
Hvis du ikke vidste det, var det okay.
Det er bare en lækker sauce. Jeg tager en bid mere.
-Hjerne styrer! -Sådan.
Richard. Værsgo.
-Det er så godt. -Rigtig godt.
Hvad laver ham der?
-Jeg tjekker lige. -Jeg går med dig.
-Det er en Bombay-sandwich. -En Bombay-sandwich.
De er fantastiske.
Relativt sunde. Der er løg, agurk,
-tomat, rødbeder… -Vegetarisk.
-God? -Lækker.
-Godt. -Tak. Vi går videre.
Når solen går ned, er det tid til dessert.
Videre på Mohammed Ali Road,
som, utroligt nok, bliver endnu mere overfyldt om natten.
-Vi bruger ikke fortove. -Klart.
Ja, for de er fyldte.
Jeg ved ikke, om du vil kunne høre, hvad vi sagde på vejen
fordi alle scootere og biler dytter løs.
Det er som hvis dit første besøg i New York
var Times Square på nytårsaften
i en hedebølge.
Og så gange det med hundrede.
Det ligger lige rundt om hjørnet.
Dessert.
Vi har mawa jalebi og mawa gulab jamun.
Sirupsagtige donuts, let varme, og de er som små stykker af himlen.
Min mor laver de lækreste. Det er mawa, tørret mælk.
Der er mælkepulver i dejen.
-Det er en smuk donut. -Flot, ikke?
Lidt lækkert i en sød sirup.
Jeg ville… Gudskelov, du er her. Hvordan fandt du det?
Fulgte min næse. Prøv den næste.
Okay.
Det er en jalebi.
Normalt er de orange. Du har måske set dem.
Vafler.
Tæt på. Men på grund af mælken…
bliver den brun.
-Sådan. -Det er en sød slutning.
-Du er en sød fyr. -I lige måde.
Folk kalder Mumbai for "Maximum City,"
og det er det.
Der bor 21 millioner mennesker i og omkring Mumbai.
Og fra og med denne optagelse er
Indien netop blevet
den mest folkerige nation på jorden.
Holdet og jeg gjorde vist forskellen.
Men væksten skete ikke fra dag til dag.
Byen Mumbai har været centrum for
religion og handel i århundreder.
I 1500-tallet tog portugiserne kontrollen, senere briterne.
Dengang var byen kendt som Bombay.
Men i 1947 blev briterne fordrevet,
og i 1995 blev byens officielle navn ændret til Mumbai, hvilket var
en sidste lille bon voyage til kolonialismen.
Jeg vil prøve at forklare det.
Der er madlevering i hele Mumbai.
De kaldes dabbawalaer,
mænd på cykel, som henter hjemmelavet mad
fra kvinder over hele byen og leverer dem til sultne arbejdere.
Hvorfor er det så utroligt?
Din kone laver en lækker karryret,
men din vens kones paratha er bedre.
Dabbawalaerne har et system til
at levere den karryret eller den paratha til dig på dit kontor.
De leverer alle retterne, og det kan være fire eller fem
blandet og matchet og samlet til over 130.000 arbejdere
over hele byen hver dag,
uden at bruge telefon eller internettet.
Det er mund til mund, og de skriver det bare ned.
Dette er dabbawalaerne.
Hvordan ville det være at leve sådan?
Jeg er nu en officiel Mumbai dabbawala.
Tak til mine venner her. Jeg kunne ikke have gjort det uden jer.
-Har I været her ofte? -Mange gange.
-Rigtig mange? -Mindst 15.
Han sagde faktisk, "Vi burde tage tilbage igen i aften."
-Er det din favorit? -Klart.
Jeg har en ven, Nigel Vaz.
Fin fyr.
New Yorker som mig, men han driver forretning over hele verden
som direktør for sit firma, Publicis Sapient,
og han er i Mumbai i denne uge med sin dejlige søn Ethan.
De tager mig til deres yndlingsrestaurant, Delhi Darbar.
Ethan, du valgte menuen. Hvilket kød er det?
Gedekid, stort set.
Jeg elsker ged.
Ved I, hvilket dyrekød der spises mest af?
Richard havde fortalt mig det var ged.
Han lyver.
Han ville have mig til at se dum ud,
så han rettede mig under optagelserne.
Og det kom med. Ved I, hvorfor det kom med?
Fordi han står for redigeringen.
-Lækkert. -Det er godt.
Det er mest nødder.
Der er lidt fløde, men det er en masse cashew og mandler.
Hold da op. Det er lækkert. Ethan, du ved ting.
Det sjove med Indien,
er, at alt er så stort her, ikke?
Når man kommer ind i det, er der en fantastisk finesse.
Ligesom med maden her. Først rammer smagen bare.
Så smager man efter og tænker, "Åh gud!"
Jeg bor på dette smukke hotel,
og jeg kigger ned på Gateway of India.
Men for mig er porten til Indien maden.
Absolut. Der er så meget historie og kultur.
Vi talte om det i morges.
Der var åbenbart en konge for tusind år siden,
som fik persere til at immigrere.
Kongen sendte senere, som en metafor, en skål mælk til dem
og sagde dermed, "Skålen er fuld til randen."
"Pladsen er optaget."
"I må rejse tilbage."
En af de persiske ledere sendte den samme skål mælk tilbage.
denne gang med sukker opløst i.
som i, "Vi tager ikke mere plads,
men vi gør tingene bedre."
Jeg prøver bare at sige, hvordan
immigration og blanding af kulturer gør alting bedre.
Absolut.
Hvad er det?
Det er pathani, ikke?
-Jo. Pathani. -Ja, okay.
-Hvordan er det? Det tager… -Et øjeblik. Du godeste!
-Det er ret godt. Ikke? -Ethan!
Ikke så sært, han vil tilbage.
-Jeg kommer også igen. -Ja.
-Lækkert. -Vildt.
Du er direktør i et enormt firma.
Vi byggede nogle af de første internetbanker og online forretninger.
De fleste forretninger er ikke vokset op i den digitale verden.
Så vores eksistensberettigelse er at hjælpe dem med at trives,
ikke bare overleve, i denne verden.
Wow! Tandoori-kylling.
-Er det her okay at gøre dette? -Ja.
Ja.
-Wow! -Hvor er det lækkert.
Mit livs bedste tandoori-kylling.
Det lyder godt.
Der har været tidspunkter, hvor Ethan og jeg spiste her,
og jeg sagde, "En som Phil ville elske denne mad."
"Skal han ikke til Indien?"
En som Phil er lige kommet hertil.
Ja.
Jeg siger det igen. Hvis du kan lide noget, så gå til kilden.
Jeg siger hele tiden, "Det er den bedste indiske mad, jeg har fået."
Nu er det det bedste.
Vent. Der er altid plads til dessert.
-Det er… -Det er en slags risengrød.
Der er lidt safran og en pistacie i.
-Kender du den? -Det er min yndlingsdessert.
Stop. Det er hans program nu.
Folk strømmer til Mumbai. Ikke så sært.
Alt er her. Det er Indiens finansielle hovedstad.
Hjemsted for den enorme Bollywood filmindustri.
Med en tilstrømning af folk fra hele verden,
bliver kokke ofte opfindsomme, og nye retter bliver født.
Jeg er spændt på at smage lidt kulturel fusion.
Den største madanmelder i Indien hedder Vir Sanghvi.
-Dit cv er meget imponerende. -Jeg fandt selv på det.
Han har været så venlig at rejse fra Delhi til Mumbai i aften
for at tage mig til en af hans yndlingsrestauranter, Trishna.
Værsgo.
Kender du indisk mad fra Amerika?
Jeg får det mindst en gang om ugen.
-Usædvanligt. -Er det?
-Virkelig? -Ja.
Amerikanere ved ikke meget om indisk mad.
Briterne gør, eller tror, de gør.
Men med amerikanere, er vi lige begyndt.
-Har du været i Dishoom? -Jeg har ikke været der.
Du skal prøve morgenmaden, og du skal bestille…
-Jeg er ikke oppe der. -Nej?
-Ikke til morgenmad. -Han har noget.
Det er bacon, æg og ost på naan rullet sammen.
Det vil jeg vågne op til.
Der er ting, der ikke er autentiske.
-De er lækre, og du er ligeglad. -Præcis.
Autenticitet er overvurderet.
Ja. Din bedstemor har en indisk opskrift.
Hvad gør hendes mere autentisk end naboens bedstemor?
-Præcis. -Ikke?
Hun var skam en god kok.
Men jeg tror, det er bedre at gå ud og forbedre retter.
Ikke blive bremset af fortiden.
Hvor gammelt er stedet?
Stedet her er ret gammelt.
Omkring 1970'erne kom Sichuan-mad til Indien.
Og kinesisk mad blev en stor ting i Indien.
Det førte til skabelsen af det, vi kalder indisk-kinesisk,
som er meget velsmagende, meget krydrede retter,
og som ingen kinesere ville kende.
-Hvad er det? -Er det calamari?
Jeg er så spændt!
Det er en fisk her.
Er det en fisk?
Grillede kæmperejer.
-Ja, de er kæmpe. Hold da op! -Den er tilberedt i ovn.
Det er hummer med chili-hvidløg.
Jeg har en kæmpe… Okay.
Det her, mine damer og herrer, er hvidløgssmørkrabbe.
De nægter at servere den store krabbe,
for du vil ligne et fjols på fjernsynet,
fordi det er så rodet.
Det behøver jeg ikke en krabbe til.
Så vi betaler lidt ekstra for det?
Nej, samme pris.
-Er det? -Ja.
Hvem vil arbejde så hårdt?
Mange mennesker, det sjove er at flå det i stykker.
Min far kunne rense en hummer.
Som 90-årig kunne han komme derind og få fat i det hele.
Det var som at se en juvelér.
Så sker det. Det er retten.
Det er det.
Der er lidt krydderi i, så de begge synger sammen.
Smagen af smør og hvidløg har vi, men ikke sådan.
Dette er kylling Manchurian. Chili, indiske krydderier og tomatketchup.
Kommer vi gennem alle retterne?
Det er ikke rigtigt kinesisk, men et sted i midten.
En god midte.
Meget af maden er sammensat, begyndende med krabben.
-Kylling Manchurian er sammensat. -Ja.
Koliwada-rejen blev skabt i en forstad til Bombay.
Det er retter lavet af driftige kokke,
ofte i gadeboder, som nu er blevet almindelige.
En karryret med fisk.
Godt, endnu en tallerken. Fint.
-Hvor har du været? -Jeg tog til Mohammed Ali Road.
De fleste besøgende i Indien kommer ikke der,
fordi de er for bange til at tage dertil.
Jeg ville ikke have vidst, hvad jeg skulle spise.
Ja.
Derfor har vi brug for, at folk som dig viser os vejen.
Lad ikke din frygt forhindre dig i at gå.
Hver gang jeg kommer ud af min tryghedszone,
er det det mest mindeværdige.
Og du kommer lidt ændret tilbage,
når du forlader den zone.
Du er ikke den samme bagefter.
Præcis. Og man får mad som dette.
Dette er Taj Mahal Palace Hotel, som blev bygget i 1903.
Dette hotel har været igennem meget. En masse storhed.
Været vært for verdensledere, kongelige.
Det er et af de smukkeste steder, jeg nogensinde har boet.
Jeg er en heldig fyr.
Og hvad er godt?
Eftermiddagste og snacks i Palace Lounge.
-Hej. Hvordan har du det i dag? -Fint. Hvad med Dem?
Jeg er altid glad for at se dig.
-Lidt te til Dem. -Tak.
Tilbehøret lod vente på sig,
så vi tog af eget lager.
De er så gode.
Stærk og sød chili fra Vestindien.
Det er endnu en god grund til at rejse.
Forskellige smage, man ikke kan få derhjemme.
Selv hvis du bare er en "kartoffelchips i sofaen"-fyr,
så bliver du glad.
-Åh, min ven! -God eftermiddag, sir.
Kokken er Dipika. Jeg er allerede fan af hendes morgenmad.
Der er du.
Jeg tror, jeg starter med min favorit,
som er vada pav.
Wow! Se lige den fyr.
Det er pav, brødet.
Stegt kartoffel. Masser af smage, karryblade,
koriander, sennepsfrø, gurkemeje, grøn chili på toppen.
Det er rigtig hyggemad.
Dette er en slags lagdelt dampet roulade,
som er lavet af kikærter og sennepsfrø.
Rigtig lækker.
Er det ikke bare fint?
Det her er maskabollen. Du skal dyppe den i den.
Hvor lækkert.
Vent lige.
-Det er det indiske slik. -Slik!
Det hedder gujiya, og det…
Det er et godt navn.
Den er lidt sprød og blød indeni.
Og indeni er der kondenseret mælk og tørrede frugter.
Den gør dig så glad.
-Sig navnet igen. -Gujiya.
Gujiya, det er det, der sker i munden.
-Du spiser det og siger, "Gujiya!" -Ja
-Det var sjovt. -En fornøjelse.
Hun vil bare væk.
Ses vi til morgenmad i morgen?
Prøv at holde mig væk.
Hvor var jeg nu?
Har du spillet cricket?
Har du set cricket? Ved du, hvad cricket er?
Mit svar på alle disse spørgsmål er nej,
næppe, knap nok.
Men det er den mest populære sport i Indien.
Briterne bragte den hertil i 1700-tallet.
Holdene slår på skift og prøver at score flest løb.
En måde er at slå og løbe mellem gærderne
med battet i hånden.
Simpelt nok, ikke?
Det vil jeg da prøve.
-Hvordan går det? -Hej.
Tak, fordi I lader mig spolere det.
Jeg tager til en cricketbane. Dette er politiets bane.
Dejlig bane, især om natten.
Mine medspillere er teenagere.
Jeg vil passe fint ind.
Min instruktør er Sulakshana Naik, en cricketmester i dette land.
Dette er benskinnerne.
Jeg vil have al mulig beskyttelse.
Og i dag giver hun mig en lektion.
Sidder den godt?
Nej, men…
-Prøv selv. -Har jeg et valg?
Ved du, hvad der er godt? Det gør det sværere at se.
Træk den lidt ned.
Jeg forstår. Det er her, man ser ud.
Bare hold battet korrekt. Hold det sådan her.
Okay.
Jesus.
Lad, som om du kaster til en fireårig.
Ja.
Sving det!
Jeg giver.
Det er navnet på programmet.
Da jeg var 12, var jeg på lilleputholdet.
Og de gav mig faktisk en pris…
-For at slå. -For ikke at dukke op.
-Hvordan står jeg? -Perfekt.
-Jeg er perfekt! Kom nu! -Ja.
-Løb med battet! -Ja, løb!
Løb! Til højre!
Flot! Godt gået!
Okay. Nu til noget, jeg er god til.
Pani puri til alle!
De sprødstegte kartoffelsnacks tager kegler hos mine holdkammerater.
God fornøjelse.
Tog du… Tag nu endelig nogle.
Vær ikke genert.
Hvad med dig? Du er meget stille.
Han taler til træning.
Han taler meget til træning?
De synes, du taler for meget.
Gør det!
Jeg bliver en stjerne i cricket,
for jeg vil træne meget nu.
Altså aldrig mere.
Jeg bliver måske aldrig en legende
i cricket, men når det kommer til give snacks,
er jeg en mester.
Min ven Chintan Pandya
har fire indiske restauranter i New York.
Dhamaka, Semma, Rowdy Rooster, Adda.
Jeg har fået de lækreste måltider på hans restauranter.
Han er i Mumbai for at tage mig med til en af hans yndlingssteder.
Dette er Soam.
En masse drikkevarer.
Jeg får da væske nok.
Inklusive mango-lassi.
Drikkevarernes konge?
Ja, fordi mango er frugtens konge. Vi slås om det.
-Det er mangosæson i Indien. -Ja.
-Og især i Mumbai. -Jeg fik Alphonso-mango i morges.
Fik du Alphonso?
Alphonso mango.
-Det er mit detektivnavn. -Wow.
Det passer.
Værsgo.
Her er min gamle ven pani puri.
-Må jeg fylde i? Mung? -Gør det endelig.
-Mung, altså mungbønner. -Det er aloo, ragda, kartofler.
Aloo er kartoffel, ja.
Dette er små linser.
Fint. Smukt.
Det kan jeg godt lide.
-Chutney. -Ja.
Det har jeg ikke set før.
Jeg har bygget op til dette øjeblik i lang tid.
Det øjeblik dér.
Det har du ledt op til i årevis.
Men Chin, du gav mig mad i New York.
Ikke med hånden.
-Det… -Fra dine hænder.
-Fra mine hænder, ja. -Nemlig.
Du har nok de to bedste indiske restauranter i Amerika.
Vi har fire og du sagde kun to, det er kun 50%.
Jeg er 100 procent nysgerrig efter den næste ret.
-Du fjerner bare toppen af den. -Af med toppen.
Er det æg?
Nej, grøntsager. Det er vegansk.
-Hvad er det? -Det er kikærtemel.
Det hedder panki, grillet og dampet.
Grunden til, jeg valgte dette sted, er, at min mor ville lave denne mad,
men jeg kunne aldrig finde det på en restaurant.
Og første gang jeg spiste her,
var jeg imponeret over, hvordan denne enkle mad
forvandles til perfektion her.
-Du kan bare spise den sådan. -Okay.
Du kan have sauce ved siden af, hvis du ønsker det.
Det er meget sjovere at spise med hænderne.
Al mad smager bedre sådan.
Når det er tilberedt i mit hus, er det som et fladbrød, stegt på panden.
De fyre gør det sådan, hvilket er meget godt.
Det tør jeg aldrig sige til min mor, ellers bliver jeg sparket ud.
-Jeg må sige, din version er bedre. -Altid.
Ja.
Fortæl mig om dit hus, da du voksede op. Var du her i Mumbai?
Jeg voksede op i Mumbai. Jeg elskede at spise,
og jeg kom fra en middelklassefamilie,
hvor det er en stor ting at spise ude.
Jeg planlagde hele dagen.
Jeg går derhen, spiser det, så spiser jeg der.
Jeg elskede mad.
Da jeg var 13, 14, slog det mig, hvad hvis jeg bliver kok?
-Så kan jeg bare spise. -Ja.
Jeg skal ikke betale for det, og jeg får det faktisk betalt.
Jeg sagde, det her er en win-win-win-situation for mig.
Min drøm var kun lidt anderledes.
Spis, spis, spis.
Spis, spis og spis. Og bare være venner med kokke.
Det er som en grød. Ris og linser.
Min mor bor hos mig i New York nu.
Hun spørger, "Hvad vil du spise?"
"Jeg vil have khichdi," det her.
-Det er det mest simple. -Simpelt.
Jeg kan spise det hver dag i mit liv nu.
Det er så godt.
Det er ghee, som er klaret smør.
-Karry. -Hvordan spiser jeg det?
Jeg vil vise dig det.
Har du vasket hænder?
Ja, men nu ved jeg ikke, om jeg har vasket dem godt nok.
Hvis du vil have lidt knas, kan…
-Enten sådan her. -Ja?
Som jeg kan lide det, knuser jeg det indeni.
Sådan gør jeg.
Og så tager du bare…
Ja.
Det lærer man på to, tre dage.
Det er nemt.
Du er en mester, før du rejser.
Jeg er fire år igen.
Jeg er tilbage med min ven Nigel, og han viser en anden perle i byen.
En skole, der arbejder med Agastya Fonden.
en nonprofitorganisation som Nigel og hans makker
hjælper med at give skoler ressourcer til at undervise praktisk læring
i videnskab og kunst.
Det gør vi også derhjemme.
Tak.
Noget af en velkomst.
Sådan vil jeg gerne modtages fra nu af overalt.
Bravo! Namaste.
Hej, velkommen.
Dette er Hariharan, administrerende direktør for Agastya Fonden.
Agastya handler om at opbygge videnskabelig indsigt
hos børnene gennem
erfaringsbaseret undervisning.
Vi når ud til omkring to millioner børn
i 22 stater i landet.
Vi supplerer skoleuddannelsen.
Giver dem de værktøjer
der er nødvendige for at gøre ting med hånden.
Kunst og videnskab.
Det er områder, vi fokuserer på,
-Det er brugbart overalt. -Absolut.
En organisation som denne har støttet os i denne bestræbelse.
Det gør vi med glæde.
Skal vi ikke gå ind og få et glimt af, hvad vi laver?
Jo.
Hej, alle sammen.
Idéen er at lære børn at bruge disse modeller,
så størstedelen af det, de ser, bevares hos dem.
Holdet her har en smart hjelm.
En smart hjelm. Wow.
Når nogen bærer hjelm, starter en vifte.
Den holder dig kold.
Det handler vist ikke om det.
Uden hjelmen på, starter motorcyklen ikke.
Han prøver bare at bevise det med fanen.
Meget smart.
Fjern den del, hvor jeg troede, det var en afkølet hjelm.
Det ligner Richard.
Videnskab er ikke mig, så at se unge mennesker bruge den
til at finde på nye løsninger på hverdagens problemer
giver mig håb for fremtiden.
Publicis Sapient arbejder lokalt
med steder som skoler for at
skabe den næste generation af talenter
med kunst, med videnskab. Bringe den ud i livet
så de ser, at vi må bekymre os om planeten,
at vi må forstå videnskabelige begreber.
Det handler ikke om Newtons lov, men det praktiske.
Det er fantastisk at se.
Tak, fordi I viste mig jeres projekter.
Nu kan jeg vise jer noget, hvis I kommer ovenpå med mig, okay?
Jeg lærte noget, da jeg besøgte skoler.
Tag is med.
Mango.
Hej, du er en god trommeslager.
Giv mig en high five. Ja!
-Hvordan smager den? God? -Ja.
En selfie.
Namaste!
Namaste.
Hej!
Hej, Judy. Er du også på et lækkert hotel?
Ja. Med varmeblæseren lige der.
Nej, det er ikke elegant.
Hvis du kunne se min udsigt fra vinduet,
ville du være så misundelig.
Ved du, hvor jeg er?
-Mumbai? -Ja!
Hvordan kunne jeg vide det?
Vent. Har du det sjovt?
Har jeg det sjovt? Det er utroligt. Jeg skal have masala chai.
Jeg elsker masala chai. Jeg har aldrig fået det, men jeg
ved, jeg elsker det.
Det er Taj Hotel. Der er en bager, der hedder Samruddhi.
Jeg vil ikke se. Det kan jeg ikke.
Hvorfor torturerer du mig?
-En af mine yndlingsting. -Hvordan er midten?
Blød, frisk, lækker, lidt sprød udenpå.
Tyk, men så blød.
En af de bedste chokoladekager, jeg har fået i mit liv.
Og så vil du ikke tro dette.
Et indrammet billede.
Er rammen lavet af…
Laver du sjov? Hvad er det? Er det chokolade?
Det hele.
-Jeg smager godt. -Se lige!
-Du godeste! Hvordan er dit liv? -Det ved jeg ikke.
Mit liv er sådan her.
Det er spiseligt.
Føler du dig skyldig når du æder dine børn?
Nej. Og…
Åh gud!
-Ikke kun foran. Bagsiden af bogen. -Er du seriøs?
-Åh gud! Hvad sker der her? -Og så…
Hvad er det lavet af? Hvad er det…
Åh, Gud! Hvorfor?
Judy, har du ikke fået lavet din bog til chokolade?
Og billeder af dig og din familie i chokolade?
Jeg er klar over, at det er et familieprogram.
-Ja. -Men hvis ikke…
Judy, har du en joke til Max i dag?
-Kan den bruges i et pænt program? -Jeg har en joke til Max.
Jeg har en god joke.
men et enkelt ord i joken er tvivlsomt.
men jeg talte med Richard og…
-Hans smag er dårlig. -Joken er så god.
Okay, gør det.
Der er to mænd, ældre mænd, som er meget nære venner.
Og lige før pandemien bliver en af mændene enkemand.
Og de ses ikke i et par år,
og så mødes de til frokost.
Den ene siger, "Hvordan går det?"
"Hvordan gik pandemien?"
"Jeg er ked af, at du ikke havde din kone."
Og han sagde, "Jeg har det rigtig godt."
Han siger, "Ser du nogen?"
Han svarer, "Jeg ser faktisk tvillinger."
"Tvillinger?"
"Hvordan kan du se forskel?"
"Nicole har en smuk tatovering på lænden
af en rød rose,
og Rob har en ***."
Det, jeg elsker ved den joke, er inklusiviteten.
Judy Gold, alle sammen.
-Jeg elsker dig -I lige måde.
Hvis du så episoden i New York, så mødte du min ven, Floyd Cardoz,
en fin kok, der tog Rupa og mig med til et indisk tempel i Queens,
og vi spiste der, og det var fantastisk.
Tragisk nok døde Floyd på grund af Covid i 2020,
og vi savner ham meget.
Men hans kulinariske arv lever videre, især her i Bombay Canteen,
som han skabte sammen med sine partnere Sameer, Yash og køkkenchefen Hussain.
Et kendt sted i Mumbai nu.
Vores fixer Pooja er gode venner med dem
og kommer med til frokost.
-Vi bør skåle for Floyd. -Afgjort.
Vi ville ikke være her uden ham.
-Det ville vi ikke. Skål. -Ja.
Hvor dejligt.
Fortæl mig, hvad der sker.
Det meste af det, du ser her
minder lidt om noget, man har spist på gaden,
eller en oplevelse af nostalgi, fra da vi voksede op i Indien.
Vi bragte den til live med vores egen version af den.
Denne ret her er en idé om at vise korn i Indien.
-Ja. -Med den tekstur, det er cremet.
Med granatæblet, der giver saftighed. Smag det endelig.
Jeg er klar.
Det var den første ret, Floyd godkendte, så det er specielt for mig.
Jeg elsker den. Det ligner en taco.
Det er en taco. Den stammer fra den nordøstlige del af Indien,
hvor de serverer ris og svinekød.
Vores version af den har svinekød, der er blevet tilberedt med sort sesam
og med krydret chilisauce på toppen.
Risen er repræsenteret af risfladbrødet.
Hold da op.
Det kunne give LA tacos konkurrence. Det er ret godt.
Du arbejdede faktisk på Eleven Madison Park, ikke?
Jo, det gjorde jeg.
Det afspejles her. Jeg kan se det.
Hvorfor tog du tilbage til Mumbai?
Ingen af os er fra Bombay.
-Ingen af jer? -Bombay er en smeltedigel.
Hvis man vil flytte grænserne for, hvad indisk mad er.
er denne by stedet for det.
Det er byens ånd, at hvis man bor her i mere end to år,
kommer det under huden.
Og så kan man ikke bo andre steder i verden.
-Besværet værd. -Ja.
-Nemlig. -Jeg forstår.
-Hvad er det her? -Min mor lavede røræg
med gårsdagens kødret og serverede det med dosa.
Min lillebror fik det sidste stykke kød,
og det gjorde jeg aldrig.
Han stjal baconen fra min tallerken.
Han får intet af det her.
Ja.
Det er oksetatar med en tamarindponzu, hvidløgspuré,
og røgede æggeblommer er blevet revet ovenpå.
-Du havde en god barndom. -Ja. Det var dejligt.
Ikke helt ringe.
Du spiste i Trishna, ikke?
Vores yndlingsret der er smør, hvidløg, krabbe.
Det var utroligt.
Det er smør, hvidløg, krabbe og et æg på, for hvorfor ikke?
Der er ingen grund.
-Jeg glæder mig. -Ja.
Jeg er så glad. Der er en ting til.
Ja.
En meget berømt ret, dhokla, som normalt
er lavet af kikærtemel.
Og nogen, mens de lavede det, lavede en fejl,
også kaldet en locho, og endte med en creme.
Richard var en locho.
Du mener det vist.
Han betaler prisen for at tage det stykke bacon.
-Se ham! -Ikke mere til ham.
Her, der skal chips til.
Majsene blev høstet, da vi hørte den historie,
så i bunden har du en locho af majs.
Med en chutney af spidskål og lagret peberost,
og majsflager ovenpå.
Det er mange ting.
Konsistensen, sprødheden og blødheden nedenunder.
Konsistens er noget, Floyd plejede at tale om.
Det fantastiske ved at være omkring Floyd
var hans lyst til at dele den viden, han havde erhvervet sig.
Vi skylder ham alt.
Han gik fra at være chef, til en ven, til mentor, til alt.
-Det er smukt. -Og…
Han har efterladt sin tankeproces i hver enkelt af os,
og vi fortolker det på hver vores måde.
Det er det smukke ved det.
Og I tager arven videre.
Her er en fin ting. Til minde om Floyd Cardoz' arbejde,
er de begyndt at sælge hans masalaer, de forskellige krydderblandinger.
Og for hver krukke, de sælger, går en dollar
til velgørenhed.
Jeg må sige, at I ærer ham.
Tak.
Det vil jeg blive ved med.
Sådan.
Da jeg kom her,
var jeg måske lidt skræmt af alle folk.
Men nu er det fint. Det er faktisk lidt spændende.
Alle de kulturer, der lever sammen, kæmper sammen,
fejrer sammen, er det, Mumbai handler om.
Det, der gør det rart, er, at alle de ansigter, du ser på,
smiler til dig,
og det er nogle af de smukkeste smil i verden.
Et lille skridt ud af min tryghedszone, og denne smukke verden ventede.
Jeg vil takke alle mine venner her, gamle og nye, for at vise mig deres Mumbai.
Og jeg håber, I alle får denne maksimale oplevelse.
Mumbye!
Tekster af: Hans Martin Jensen e maksimale oplevelse.