Andas in.
Låt mig säga er en sak om Yoga.
Bara sitt bekvämt. Du kan hålla benen raka om du vill.
Jag gillar det inte.
Och känn hur det stretchar.
Den här positionen kallas blixten.
Nej.
Det är väldigt svårt för mig.
Rumpan når inte hälarna och huvudet når inte mattan.
Man måste inta positioner och sen hålla dem.
Ja. Jättebra.
De är både långsamt
och extremt plågsamt för mig.
För jag är gammal och stel.
Det är mitt "Om".
En glad och hungrig man
Reser över hav och land
Han försöker att förstå
Konsten med pasta, fläsk Kyckling och lamm
Han kör till dig
Han flyger till dig
Han sjunger för dig
Och dansar för dig
Han skrattar med dig
Och gråter för dig
-Han ber bara om en sak i gengäld -Nån som matar, nån…
Kan nån
Kan nån mata Phil?
Mata honom nu
Inget slår att hoppa på en båt
och segla in i hamnen, till Porten till Indien.
Denna ikoniska byggnad färdigställdes 1924
och gör ankomsten till Mumbai imponerande.
Jag har alltid velat besöka Indien men det sägs att man måste vara redo
att uppleva hela livet på en och samma gång.
Rikt, fattigt, vackert, galet, överväldigande.
Sen har man maten, som är ett äventyr i sig.
Min västerländska mage kanske inte är helt redo
för det jag kommer att uppleva här.
Så jag har bett en gammal vän om hjälp att hitta rätt bland stadens gatumat.
Det här är nytt för mig.
Det blir en bra kväll.
En av de bästa indiska restaurangerna i London heter Dishoom.
Den var med i programmet och grundaren är Kavi Thakrar.
Han reste hit för att visa mig några favoritställen
längs Mohammed Ali Road,
som tros vara uppkallad efter Mohammad Ali Jauhar,
en indisk muslimsk aktivist som organiserade sig med andra,
som Gandhi, för att göra landet självständigt.
Vi ska till ett ställe som heter Surti Bara Handi.
Det har funnits sen 40-talet. Av god anledning!
Bara Handi betyder 12 kastruller och som ni ser har de 12 olika grytor.
Nihari och paya med fårkött. Här betyder får inte lamm.
-Vad är det? -Get.
Jag älskar get.
Jag med. Du har den möra, fylligare getläggsgrytan.
Den kallas nihari.
Jag har paya, vilket är getfötter.
Båda har benmärg ovanpå.
Väldigt fylliga och mättande.
-Ja! -Tack.
Tack, min vän. Fantastiskt. Tack.
Har du provat den?
-Gott? -Det är utsökt!
-Tack. -Tack så mycket.
-Underbart. -Vad kul.
Jag vet inte vilken jag föredrar. Det är inte bara olika kött i samma gryta.
De är helt olika.
Baskryddorna är välbevarade hemligheter.
-Känns som att man är hemma hos nån. -Ja, det älskar jag.
Ofta delar man en måltid med en främling.
-Jag gör så. -Härligt.
Vilket ställe.
Ordet är "romantiskt".
-Inte i den vanliga betydelsen… -Ja.
…utan man är nånstans, man är i civilisationen, i livet, i…
-I mänskligheten. -Ja.
Mohammed Ali Road känns som universums centrum
och marknaden är överallt.
Alla jobbar med att laga bilar, sälja frukt, sälja kläder…
Det är alla typer av liv på gatorna.
Var annars hittar man trafik som även består av kor?
Det verkar finnas plats för alla.
Här finns en stor muslimsk befolkning Här finns en stor hinduistisk befolkning.
Här finns en stor kristen befolkning.
Jag är enda juden.
-Hej, allihopa. -Hej.
Det här är Indian Hotel. Hur många rum har ni?
INDISKT HOTELL
Hotell betyder restaurang.
Det är en muslimsk stadsdel. En stor del av Bombays muslimer bor här.
Ikväll kommer vi att äta mycket kött som hinduer oftast inte äter.
Här ska vi äta jättegoda saker.
Baida roti med kyckling lagas i bröd med kryddor och ägg.
-Tack. -Då provar vi. Skål!
Skål, min vän.
Tack.
Vad tycks?
Jättegott!
När du startade Dishoom,
baserade du en del av menyn på gatumaten här?
Absolut.
Vi älskar att få dela Bombays mysmat.
Vare sig det är caféerna, gatumaten, husmanskosten, stränderna.
Jag gillar att det är nostalgiskt för folk som varit här.
Vad kostade det här?
Kanske 30 cent.
Va?
Väldigt billigt. Och när vi utforskar stadsdelen ser du att alla har råd.
Vi ska prova så kallad bheja fry.
Det är hjärncurry.
Den godaste hjärnan du får äta idag.
Påminn mig att prata med Richard.
-Vi kan ge Richard lite. -Han ska få mycket.
Alla kulturer har nåt sånt här, va?
Man använder det man har, använder hela djuret.
-Hjärncurry, bheja fry. -Ja?
Med pav, en mjuk vit bulle.
Pav är det bästa i världen. Det där däremot…
-Vem börjar? -Du.
-Okej. Jag älskar det. -Du har ätit det förr.
Jag gillar brödet.
Mjukt, fluffigt, vitt. Få se om du kan äta med en hand.
Jag klarar det. Titta, Richard. Se så duktig jag är.
Jag ser.
Vänta. Jag tappade hjärnan.
-Redo? -Kör på.
Om man inte visste skulle man inte ana.
Det är bara en utsökt sås. Jag tar en tugga till.
-Det här äter jag hjärna! -Sådär.
Richard? Varsågod.
-Det är jättegott. -Jättegott.
Vad lagar han?
-Jag går och kollar. -Jag följer med.
-En så kallad Bombay sandwich. -Bombay sandwich.
De är jättegoda.
-De innehåller lök, gurka, tomat, rödbeta… -En vegetarisk macka.
-Gott? -Väldigt.
-Bra. -Tack. Vi går vidare.
Solen går ner och det är dags för dessert.
Nästa stopp på Mohammed Ali Road
som otroligt nog blir än mer fullpackad på kvällen.
Vi använder inte trottoarer. För de är fulla av folk.
Jag vet inte om ni kan höra nåt av det vi sa på vägen
på grund av tutandet från alla mopeder och bilar.
Som om en första intryck av New York var Times Square på nyårsafton
under en värmebölja.
Fast hungra gånger värre.
Vi är strax framme vid nästa ställe.
Dessert.
De har mawa jalebi och mawa gulab jamun.
Sockerlagstäckta, varma munkar. Som en bit av himlen.
Mamma lagar goda såna. Mawa är torkad mjölk.
Det är mjölkpulver i smeten.
-Det var en läcker munk. -Visst är det?
En friterad munsbit i sockerlag.
Jag hade inte hittat det utan dig. Hur hittade du det här?
-Jag följde näsan. Prova nästa. -Okej.
Det är jalebi.
De är oftast orangea. Du kanske har sett dem.
-Trattkaka. -Nästan. Men på grund av mjölken…
…blir den brun.
-Se där ja. -Ett sött slut.
-Du är en fin kille. -Du med.
Folk har kallat Mumbai "Maximum City".
Och det är det.
Det bor 21 miljoner människor i och runt Mumbai.
Och Indien, i talande stund, blev precis
det land i världen med flest invånare.
Jag och mitt team var nog tungan på vågen.
Men staden växte inte fram över en natt.
Mumbai har varit ett viktigt centrum för religion och handel i århundraden.
På 1500-talet styrde portugiserna, och sen britterna.
På den tiden kallades staden Bombay.
Men 1947 drevs britterna ut
och 1995 ändrades stadens officiella namn till Mumbai.
Ett sista litet adjö till kolonialismen.
Jag ska försöka förklara.
Mumbai har en leveranstjänst.
De kallas dabbawaler.
Män på cyklar som hämtar hemlagade luncher
från kvinnor i hela staden och levererar dem till hungriga arbetare.
Varför är det fantastiskt?
Säg att frugan lagar utsökt curry men kollegans fru bakar bättre paratha.
Dabbawalerna kom på ett system som får curryn och parathan till kontoret.
De levererar alla komponenter, det kan vara fyra, fem stycken,
som mixas och matchas till över 130 000 arbetare
i hela staden varje dag.
Utan telefon, utan internet.
Beställningar sker muntligt och de antecknar dem.
Det här är dabbawalerna.
Hur vore det att leva det livet?
Nu är jag en officiell dabbawala i Mumbai.
Å mina kollegors vägnar: "Jag hade aldrig lyckats utan er."
-Hur många gånger har du varit här? -Många.
-Många? -Minst 15 gånger.
Han ville gå hit igen ikväll, efteråt.
-Ditt favoritställe? -Absolut.
Jag har en vän som heter Nigel Vaz. Jag älskar honom.
Han är New York-bo som jag, men jobbar i hela världen
som vd för sitt företag Publicis Sapient.
Han är i Mumbai i veckan med sin underbara son Ethan.
De tar med mig till sin favoritrestaurang, Delhi Darbar.
Ethan valde menyn. Du är min guide. Vad är det för kött?
Typ en getkilling.
Jag älskar get.
Vet du vilket djur som det äts mest av i världen?
Jag trodde det var get, för det sa Richard.
Du ljuger!
Han ville få mig att se dum ut, så han rättade mig i programmet.
Vi klippte inte bort det. Vet ni varför? För att han ansvarar för redigeringen.
-Det här är kanon. -Jättegott.
Det är typ nötter.
Lite grädde men mycket cashewnötter och mandlar.
Kom igen! Det är så gott! Du kan din sak, Ethan!
Det intressanta med Indien är att allt verkar uppskruvat på max.
Men sen upptäcker man en otrolig finess.
Som med maten. Först slås man av smakerna, men när man känner hela smaken… "Gud!"
Jag bor på ett vackert hotell och har utsikt mot Porten till Indien.
Men för mig är porten till Indien maten.
Ja. Det finns så mycket historia, kultur, immigration…
Vi pratade om det i morse.
Tydligen hade Indien för 1000 år sen en kung
som såg att perser immigrerade.
Kungen skickade en skål mjölk till dem, som en metafor,
för att säga: "Titta, skålen är full. Det finns inte plats för fler.
Ni måste återvända hem."
En av persernas ledare skickade tillbaka samma skål
fast med socker upplöst i mjölken.
För att säga: "Vi tar inte mer plats men vi gör saker bättre."
Jag försöker hela tiden förmedla
hur allt blir bättre av att blanda kulturer.
Absolut.
Vad är det här?
Fårpathani, va?
-Ja. Pathani. -Okej.
-Vad tycks? Det… -En sekund bara. Herregud!
-Ganska gott, va? -Ethan!
Klart att han vill hit igen.
-Jag vill hit igen. -Ja.
-Så gott. -Otroligt.
Och du har jobb här. Du är vd för ett enormt företag.
Vi byggde några av de första nätbankerna och nätbutikerna.
De flesta etablerade företag växte inte fram i den digitala världen.
Anledningen till att vi finns är att hjälpa dem blomstra
och inte bara överleva.
Wow! Tandoorikyckling.
-Är det okej att göra så här? -Ja.
Ja.
-Wow! -Hur gott är inte det?
-Godaste tandoorikycklingen jag ätit. -Kul att höra.
Det har hänt att Ethan och jag har suttit här och ätit
och sagt: "Nån som Phil skulle verkligen gilla det här.
Varför åker han inte hit?"
Nån som Phil kom precis hit.
Ja.
Jag upprepar: Gillar man nåt, uppsök källan!
Varje sak jag äter så säger jag: "Godare indisk mat har jag aldrig ätit."
Nu är detta bäst.
Vänta. Det finns alltid plats för dessert.
Det är typ rispudding.
Den har lite saffran och pistasch i sig.
-Kände du till den också? -Det är min favorit.
Jag slutar. Det är hans program nu.
Inte konstigt att folk flockas hit. Allt finns här.
Det är Indiens finansiella huvudstad. Bollywood har sin bas här.
Med en sån tillströmning av folk
är det bara naturligt att kockar experimenterar och nya rätter föds.
Jag är sugen på att smaka en blandning av kulturer.
Indiens främsta matkritiker är Vir Sanghvi.
-Ditt cv är väldigt imponerande. -Jag hittade på allt.
Han var snäll nog att resa från Delhi till Mumbai ikväll
för att ta mig till en av hans favoritrestauranger, Trishna.
Då börjar vi.
Har du provat indisk mat i USA?
Jag äter det minst en gång i veckan. Det är en favorit.
-Ovanligt. -Är det?
-Ja. -Verkligen?
Amerikaner vet lite om indisk mat.
Britter tror sig kunna allt om den.
Men amerikaner utforskar den fortfarande.
-Har du besökt Dishoom? -Nej.
Jag vill att du provar frukosten där. Prova…
Jag vaknar aldrig i tid.
-Frukost är inte min grej. -Du skulle få:
Det är typ bacon, ägg och ost i rullat naanbröd.
Det skulle jag vakna för.
Du vet hur vissa saker inte är äkta men de är så goda att man inte bryr sig?
Exakt. Äkthet är överskattat.
Ja. Om din mormor har ett indiskt recept,
vad gör hennes mer äkta än mormorn som bor bredvid?
-Precis. -Eller hur?
Men hon var en utmärkt kock.
Men jag tror att det är bättre att försöka förbättra rätter
och inte hindras av det förflutna.
-Hur gammalt är det här stället? -Ganska gammalt.
Ungefär på 70-talet kom sichuanesisk mat till Indien.
Kinesisk mat blev stort i Indien
och ledde till vad vi kallar det indo-kinesiska köket,
vilket är mat som är väldigt smakrik, väldigt kryddig
och som inga kineser känner igen.
-Vad är det? -Är det calamari?
Jag är så sugen!
Det här är fisk.
Är det fisk?
Kolgrillade jumboräkor.
-Sannerligen jumbo. Gud! -De tillagas i tandoor.
Det här är hummer med chilivitlök.
Jag har en enorm… Okej.
Det här, mina damer och herrar, är krabba med vitlök och smör.
De vill inte ge dig den stora krabban
för du kommer att se dum ut på tv när du äter den.
Det blir ganska grisigt.
Jag ser dum ut ändå.
-Så vi betalar lite extra för det? -Nej, samma pris.
-Är det? -Ja.
Vem vill anstränga sig så för att äta?
Många tycker att det är roligt att slita sönder den.
Pappa skulle kunna sluka en hummer.
Som 90-åring kunde han få ut varenda liten köttbit.
Han var flink med händerna som en juvelerare.
Då provar jag den.
Nu gäller det.
Det är lite hetta i för att få dem att sjunga tillsammans.
Vi har smaken av vitlök och smör, men inte så här.
Detta är manchurisk kyckling. Chili, indiska kryddor och ketchup.
Tar vi hela menyn en rätt i taget?
Det känns inte kinesiskt, mer som ett mellanting.
Ett gott mellanting.
Mycket av maten är påhittad. Exempelvis krabban.
-Manchurisk kyckling är en påhittad rätt. -Ja.
Koliwada-räkorna skapades i en förort till Bombay.
Det är rätter skapade av driftiga kockar,
ofta från gatukök, som nu blivit mainstream.
-Det här är en fiskcurry. -Vad bra, en tallrik till.
-Vilka ställen har du besökt? -Muhammed Ali Road.
Det är nåt de flesta turister inte upplever
för de är rädda för att åka dit. Kul att du gjorde det.
Jag hade inte gjort det ensam. Jag visste inte vad man ska äta.
Ja.
Därför behövs folk som du, som pekar en åt rätt håll.
Låt inte rädsla hindra dig.
Varje gång jag lämnar min trygghetszon blir det minnesvärt.
Och man kommer tillbaka förändrad när man lämnar trygghetszonen.
Man är inte exakt samma person.
Det är poängen. Och mat som denna.
Det här är Taj Mahal Palace Hotel, som byggdes 1903.
Hotellet har varit med om mycket. Mycket prakt.
Dignitärer och kungligheter har bott här.
Det är ett av de vackraste ställen jag nånsin har bott på.
Jag är lyckligt lottad.
Vet ni vad som är fint? Eftermiddagste och snacks i loungen.
-Hej. Hur mår du idag? -Jag mår bra. Själv.
Bra. Alltid kul att se dig.
-Lite te till dig. -Tack.
Snacksen dröjde lite idag så vi kollade i vårt eget förråd.
Jag gillar de här.
"Västindisk het och söt chili."
Ännu en bra anledning till att resa.
Många smaker som inte finns där hemma.
Till och med om man är soffpotatis som bara äter chips…
…så hittar man nåt.
-Åh, min vän! -God eftermiddag.
Det här är kock Dipika. Jag är redan ett fan av hennes frukost.
Där är du!
Jag börjar med min favorit, vada pav.
Wow! Titta på den!
-Det här är pav, brödet. -Brödet.
Stekt potatis, massor av kryddor, curryblad,
koriander, senapsfrön, gurkmeja, grön chili ovanpå.
Det är riktig mysmat.
Det är en ångad typ av roulad i lager gjord på kikärtor, senapsfrön…
En riktig delikatess.
Hur gott är inte det här?
Det här är bun maska. Du doppar den i det.
Så gott.
Vänta lite.
-Det här är indiska sötsaker. -Sötsaker!
Det heter gujiya och…
Bra namn.
Det är lite knaprigt och mjukt inuti.
Inuti är det kondenserad mjölk och torkad frukt.
Den gör dig lycklig.
-Vad hette det, sa du? -Gujiya.
"Gujiya" är vad som händer i munnen.
-Man äter och utbrister "Gujiya!" -Guyija!
-Kul att träffas. -Detsamma.
Ser ni? Hon skyndar härifrån.
-Ses vi vid frukost imorgon? -Försök hålla mig borta från den.
Var var jag?
Har du spelat cricket?
Har du sett cricket? Vet du vad cricket är?
Mitt svar på de frågorna är nej.
Knappt, inte direkt.
Men det är Indiens mest populära sport.
Britterna tog hit den under tidigt 1700-tal.
Lag turas om att slå och försöker få flest runs.
Ett sätt är att träffa och springa mellan grindarna
med slagträet i hand.
Det låter väl enkelt?
Så jag tänkte att jag provar.
Hur är det? Tack för att jag får förstöra er match.
Jag ska till en gymkhana. Det är polisens gymkhana.
Fin plan, särskilt på kvällen.
De andra spelarna är tonåringar.
Jag passar in perfekt.
Min instruktör är Sulakshana Naik, en tidigare cricketmästare.
Det här är skydden.
Jag vill ha allt skydd som går.
Idag ger hon mig en lektion.
Sitter den bekvämt?
Nej, men…
-Försök du. -Har jag nåt val?
Det bra med det här är att det blir ännu svårare att se.
Dra ner den lite.
Nu förstår jag. Här är titthålet.
Bara håll slagträet ordentligt. Här bak.
Okej.
Gud!
-Låtsas att du kastar till en fyraåring. -Ja.
Slå!
Jag matar dig.
Så heter programmet.
När jag var 12 spelade jag i knatteligan och jag fick faktiskt ett pris.
-För träffar? -För att jag uteblev.
-Hur är ställningen? -Perfekt.
-Jag är perfekt! Kom igen! -Ja.
-Spring med slagträet! -Ja, spring!
Spring! En run till!
Sådär ja!
Och nu till nåt jag är bra på.
Pani puri åt alla!
De här krispiga potatissnacksen går verkligen hem hos lagkamraterna.
Smaklig spis.
Du fick ingen. Kom.
Var inte blyga.
Du då? Du är väldigt tyst.
-Han pratar mycket på träningen. -Gör han?
Du är pratglad, säger de.
En tugga!
Nästa gång ni ser mig är jag cricketproffs
för nu kommer jag att öva jättemycket.
Med "mycket" menar jag aldrig igen.
Jag må aldrig bli en cricketlegend
men för att packa snacks åt laget är jag en naturbegåvning.
Jag har en vän, Chintan Pandya.
Han har fyra indiska restauranger i New York.
Dhamaka, Semma, Rowdy Rooster och Adda.
Några av mina bästa måltider nånsin har varit på dem.
Han är i Mumbai för att ta mig till en av hans favoriter.
Det här är Soam.
Först ut är drycker.
Man dricker tillräckligt.
Inklusive mango lassi.
Kanske dryckernas kung. Varför? Mango är bästa frukten!
Ska vi slåss om det?
-Det är mangosäsong i Indien. -Jag vet.
-Särskilt i Mumbai. -Jag åt Alphonso-mango i morse.
-Åt du Alphonso? -Alphonso-mango.
-Det är mitt detektivnamn. -Wow.
Det är sant.
Då kör vi.
Min gamle vän pani puri.
-Kan jag lägga i linserna? -Javisst.
-Mung, som mungbönor. -Det här är aloo, ragda, potatis.
Aloo är potatis. Ja.
Och det här är små linser.
Fint. Vackert.
Det vet jag vad det är.
-Chutney. -Ja.
Och det här är nytt.
Jag har förberett mig på det här länge.
För den här stunden.
Det här manifesterade du i åratal.
Men du matade mig i New York.
Inte med handen.
Från dina händer.
-Från mina händer, ja. -Eller hur?
Du har vad som nog är de två bästa indiska restaurangerna i USA.
Vi har fyra och du sa bara två. Det är bara 50%.
Men jag är 100% nyfiken på nästa rätt.
-Man tar av ovandelen. -Okej.
Är det ägg?
Nej, bara grönsaker. Vegansk.
-Vad är det? -Kikärtsmjöl.
Det heter panki, som sen grillas och ångas.
Jag valde det här stället för det är mat mamma lagade
men som jag aldrig kunde hitta på restaurang.
Första gången jag åt här
imponerades jag av hur denna enkla mat förvandlas
till perfektion på det här stället.
-Man kan äta det för sig själv så här. -Okej.
När du är klar kan du prova med lite sås om du vill.
Det är mycket roligare att äta med händerna.
Jag tycker allt blir godare då.
När vi lagar det här hemma hos mig är det som stekt tunnbröd.
Här lagar de det så här, vilket är jättegott.
Men det vågar jag inte säga till mamma för då slänger hon ut mig.
-Jag måste säga att hennes är bäst. -Alltid.
Ja!
Berätta om ditt hem när du växte upp. Var det här i Mumbai?
Jag växte upp i Mumbai. Jag älskade att äta som barn
och kom från en medelklassfamilj där…
Att äta ute var en stor grej under uppväxten.
Jag planerade hela dagen.
"Jag ska gå dit, äta det här, äta det där." Jag älskade att äta.
När jag var 13, 14 slog det mig. "Tänk om jag blir kock?"
-Då kan jag äta hur mycket jag vill. -Ja.
Jag slipper betala och får till och med betalt.
Så jag tyckte att det var en win-win-win-situation.
Min dröm var nästan densamma.
Ät, ät och ät.
Ät, ät och ät, och bara bli vän med kockar.
Det här är typ en gröt. Ris och linser.
Mamma bor med mig i New York nu.
Hon frågar: "Vad vill du äta?"
"Jag vill äta khichdi", det här.
En jätteenkel rätt.
Jag kan äta det varje dag livet ut.
Det är så gott.
Det är ghee, skirat smör.
-Curry. -Hur äter jag det med händerna?
Jag vill visa dig det.
Har du tvättat händerna?
Ja, men nu är jag osäker på om jag tvättade dem tillräckligt noga.
Vill man ha nåt knaprigt kan man äta det så här.
Men jag gillar att mosa ner det.
Så äter jag det.
Och sen bara…
Ja.
Övar man lär man sig på två, tre dagar. Det är enkelt.
Du blir proffs innan du åker.
Jag är fyra år igen.
Jag är med Nigel igen, som ska visa ett annat smultronställe.
Vi ska till en skola som jobbar med Agastya Foundation,
en ideell organisation Nigels företag jobbar med
för att ge skolor resurser att erbjuda barn praktisk utbildning
i naturvetenskap och humaniora.
Jag får samma mottagande hemma.
Tack.
Vilket välkomnande.
Nu vill jag bli välkomnad så vart jag än går.
Bravo! Namaste.
Hej, välkommen.
Det här är Hariharan, vd för Agastya International Foundation.
Agastya handlar om att ge barn ett vetenskapligt nyfiket sinne
genom empirisk inlärning, som når runt två miljoner barn
i 22 av landets delstater.
Vi kompletterar skolutbildningen.
Kort sagt ger vi dem det man behöver göra med egna händer.
-Humaniora och naturvetenskap. -Det är områden vi fokuserar på.
-Det behövs i hela världen. -Absolut.
En organisation som deras har hjälpt oss i detta.
Det gör vi väldigt gärna.
Vi kan väl gå in och titta vad vi gör?
Ja.
Hej, allihopa!
Tanken är att lära barn med hjälp av modellerna
så att de behåller en majoritet av vad de lär sig.
Det här teamet har en smart hjälm.
En smart hjälm? Wow.
När nån tar på sig hjälmen startar en fläkt.
Den håller en sval.
Det handlar inte om fläkten.
Tar du inte på hjälmen, startar inte motorcykeln.
Det försöker han visa med fläkten.
Väldigt smart.
Klipp bort det när jag trodde att den hade AC.
Den liknar Richard!
Vetenskap är inte min grej, så att se unga använda den
för att skapa kreativa lösningar på vardagliga problem
ger mig hopp om framtiden.
Mycket av vad Publicis Sapient gör är att jobba med skolor
för att skapa nästa generations talanger
med konst och vetenskap och väcka dem till liv.
Så de vet varför planeten är ömtålig och varför vi måste förstå vetenskapen.
Inte Newtons lag, utan hur man tillämpar den.
Det är fantastiskt att se.
Tack för att ni visade era projekt. Imponerande.
Nu kan jag visa er nåt om ni följer med mig upp, okej?
Jag lärde mig en sak om att besöka skolor.
Ta med glass.
Mango.
Hej. Du är grym på att trumma.
Hit med kardan. Ja!
-Är det gott? -Ja.
Åh, en selfie?
Namaste!
Namaste.
Hej!
Hej, Judy. Är du också på ett tjusigt hotell?
Ja, med klimatanläggningen precis där.
Nej, det är inte tjusigt.
Om du såg utsikten från mitt rum skulle du bli avundsjuk.
Vet du var jag är?
-Mumbai? -Ja!
Hur visste jag det?
Har du kul?
Om jag har kul? Det är otroligt. Jag dricker mitt masala chai-te.
Jag älskar masala chai. Fastän jag aldrig provat det.
Jag vet att jag älskar det.
Det här är Taj Hotel. De har en bagare som heter Samruddhi.
Gud. Jag står inte ut!
Varför torterar du mig?
-Jag gillar att göra det. -Hur är mitten?
Mjuk, fräsch, underbar, lite krispig på utsidan.
Tjocka men mjuka kakor. En av de bästa jag nånsin ätit.
Och sen… Du kommer inte tro mig.
En inramad bild.
Alltså, är ramen av…
Lägg av! Skojar du? Vad är det? Är det choklad?
Heja grejen.
-Jag är jättegod! -Titta!
-Gud! Hur grymt är ditt liv? -Jag vet inte.
Mitt liv är det här.
Man kan äta det.
Får du dåligt samvete av att äta dina barn?
Nej. Och…
BOKEN SOMEBODY FEED PHIL
Herregud!
-Inte bara framsidan. Även baksidan. -Skämtar du?
-Herregud! Vad är det? -Och sen…
Vad är den gjord av?
Gud! Varför?
Har ingen gjort din bok i choklad, Judy?
Och foton på dig och din familj i choklad?
Jag vet att programmet är barntillåtet…
-Ja? -Var det inte det…
Judy, har du ett skämt åt Max idag?
-Som funkar i ett barntillåtet program? -Jag har ett skämt.
Jag har ett riktigt bra skämt
men ett ord i skämtet är tveksamt.
Men jag frågade Richard och…
-Han har usel humor. -Skämtet är så bra.
Okej, låt höra.
Två äldre herrar är väldigt goda vänner.
Precis före pandemin blir en av dem änkling.
De träffas inte på några år
och sen träffas de över lunch.
"Hur mår du?", frågar den ena. "Hur var pandemin?
Jag beklagar att du inte hade din fru."
"Jag mår jättebra", svarar den andre.
"Träffar du nån?"
"Jag träffar faktiskt tvillingar."
"Tvillingar?
Hur skiljer du dem åt?"
"Alltså, Nicole har en vacker tatuering på ländryggen,
en röd ros.
Och Rob har en ***."
Jag älskar att skämtet är så inkluderande.
Judy Gold, allihopa!
-Jag älskar dig. -Älskar dig.
Om ni såg New York-avsnittet så träffade ni min vän Floyd Cardoz.
En grym kock som visade mig och Rupa ett indiskt tempel i Queens.
Vi är där nere och det var otroligt.
Tragiskt nog gick Floyd bort i covid 2020 och vi saknar honom så.
Men hans kulinariska arv lever vidare, särskilt här på Bombay Canteen
som han grundade med sina partner Sameer, Yash och chefskocken Hussain.
Det är nu ansett i Mumbai.
Vår fixare Pooja är god vän med dem och äter lunch med oss.
-Vi bör skåla för Floyd. -Absolut.
Utan honom vore vi inte här.
-Det vore vi inte. Skål. -Ja.
Oj, vad gott.
-Berätta. -Det mesta av det du ser
kan påminna om nåt du ätit på gatan
eller är en nostalgisk upplevelse av hur vi växte upp i Indien
och sen skapade vår egen version.
Den här rätten framhäver Indiens spannmål.
-Ja. -Den har textur, den är krämig,
den har granatäpple som ger saftigheten. Jag vill att du provar.
Jag är redo.
Det var första rätten Floyd godkände, så den är speciell för mig.
Vad fint. Det liknar en taco.
Det är det. Det är en rätt från nordöstra Indien.
Där lagar de ris med fläsk.
Vår version har sidfläsk som tillagats med svart sesam
och sen avslutas med stark bhut jolokia-chilisås.
Riset representeras av tunnbrödet i ris.
Jösses!
Det här är en utmanare till Los Angeles tacos. Jättegott.
-Du jobbade på Eleven Madison Park, va? -Ja.
Det märks på maten.
Varför åkte du tillbaka till Mumbai?
Ingen av oss är härifrån.
-Ingen av er? -Bombay är en smältdegel.
Vill man tänja på gränserna för indisk mat skulle Mumbai vara mest accepterande.
Det är stadens anda. Om man bor här i mer än två år
så påverkar den en.
Sen kan man inte bo nån annanstans.
-Det är värt det. -Ja.
-Värt det. -Jag fattar.
-Vad är det här? -Mamma gjorde äggröra
med köttcurryrester och serverade den med dosa.
Min lillebror fick alltid köttbiten som var kvar och inte jag.
Han tog baconet från min tallrik.
Han får inget av det här.
Ja.
Det är råbiff med tamarindponzu, vitlökspuré
och med rivna rökta äggulor ovanpå.
-Du hade en bra barndom. -Ja, den var underbar.
Inte illa.
Du besökte Trishna, va?
Vår favorit där är krabba med vitlök och smör.
Den var otrolig!
Det där är samma fast med ägg ovanpå, för varför inte?
Ingen anledning.
Jag kan inte bärga mig.
-Jag är så glad. Okej, ni har en sak till. -Ja.
Det finns en berömd rätt, dhokla, som oftast görs på kikärtsmjöl.
Nån gjorde fel när de lagade den, eller en locho.
Det blev en kräm.
Richard var en locho.
Du menar allvar.
Han får sota för den där baconbiten han tog.
-Titta! -Inget mer till honom.
Här, Richard. Du behöver chips.
Det var majssäsong när vi hörde den historien
så i botten har du majslocho.
Den har salladslökschutney och lagrad pepparost
och krispiga majspuffar ovanpå.
Den har många delar.
Alla texturer, krispigheten och det mjuka i botten.
Floyd pratade mycket om texturer.
Det fantastiska med att vara med Floyd
var att han älskade att dela kunskapen han samlat på sig.
Vi vore inte här utan honom.
Han gick från att vara vår chef, till vår vän, till vår mentor. Allt.
-Fint. -Och…
Jag tror att hans tankeprocess lever kvar i oss
och vi tolkar den på olika sätt.
Det är det fina i det.
Och ni för arvet vidare.
Här är en fin sak: Till minne av Floyd Cardoz arbete
har de börjat sälja hans masalor, kryddblandningar, på burk.
För varje burk masala de säljer går en dollar till välgörenhet.
Jag måste säga att ni hedrar honom.
Tack.
Jag vill fortsätta hedra honom.
-Sådär. -Såja.
När jag kom hit blev jag lite skrämd av allt folk.
Men nu stör det mig inte längre och istället är det lite spännande.
Alla kulturer som lever ihop, kämpar ihop, firar ihop…
Det är vad Mumbai handlar om.
Vad som gör det jättefint är att varje ansikte man ser
ler tillbaka åt en.
Det är några av världens vackraste leenden.
Precis utanför min trygghetszon väntade denna vackra värld.
Jag vill tacka mina vänner här, nya som gamla,
för att de visat mig sitt Mumbai.
Jag hoppas att ni också får erfara denna "maximala" upplevelse.
Mum-bye!