Dette er Atmosphere, bar og restaurant…
på 122. etage i den højeste bygning i verden, Burj Khalifa.
Og dette er en af de dyreste burgere i verden.
Se her.
-Er det guld? -Ja, 24 karat guld.
Sådan spiser jeg altid cheeseburger.
God fornøjelse.
I må se det her. Se her.
-Åh, Gud! -Nej.
Åh, nej!
En glad, sulten mand
Rejser over hav og land
Han prøver at forstå
Kunsten bag pasta, svinekød, kylling og lam
Han vil køre til dig
Han vil flyve til dig
Han vil synge for dig
Og han vil danse for dig
Han vil grine med dig
Og han vil græde for dig
Han beder kun om én ting til gengæld
Kan nogen
Give Phil noget at spise?
Giv ham nu noget at spise
Marhaba fra Dubai.
En strålende storby ved kysten af Den Persiske Bugt,
Dubai er den største by i De Forenede Arabiske Emirater.
Jeg fløj hertil på vej til Cape Town-afsnittet
med min søn, Ben.
Han arbejdede på showet på det tidspunkt. Vi skulle overnatte her i Dubai.
Det var over 38 grader, så hvad gør man?
Gik i indkøbscenteret.
Det er verdens største indkøbscenter.
Jeg tænkte, dette er Dubai.
Jeg tog fejl.
Bag glansen er der en ældre del af byen, man ikke hører om,
og jeg vil gerne udforske den del.
Men uanset om du er her eller den del af Dubai, der ser sådan ud,
er du i en by med en stor indvandrerbefolkning.
Omkring 85% af Dubais indbyggere flyttede hertil fra andre lande,
hvilket giver fantastisk mad fra hele verden.
Som på dette særlige sted, der drives af tre brødre.
Hvorfor skulle brødre arbejde sammen?
Mohammad, Wassim og Omar Orfali er fra Syrien,
og de åbnede den førende restaurant i hele Mellemøsten og Afrika.
Dette er Orfali Bros.
-Hej. Endelig. -Mohammad.
-Hej. -Goddag.
Rart at møde dig.
Hej til jer.
Hej.
I dag er jeg så heldig, at Mohammad laver mad til mig,
mens jeg står ved baren.
Dine brødre er jo her, men har du anden familie i Syrien?
-Nogle er i Syrien. -Besøger du dem?
-Desværre ikke. -Det er en hård tid, ikke?
Ja. Jeg forlod Syrien i 2005.
Sidst jeg har været der, var i 2009. Desværre.
-Det er lang tid. -Det kommer.
Vi er fra Aleppo,
en af de ældste beboede byer i verden.
Ja.
Og kompleksiteten i køkkenet i Aleppo,
det kommer fra så mange lag af år og århundreder og mennesker
og ingredienser og kokke.
-Skål. -For Syrien og for dig.
-Ja. -Tak.
Det er lidt vinagtigt, ikke?
Kirsebær kombucha.
Klar?
-Er jeg klar? Ja. -Fedt.
Første bid handler om majs.
Tostadaerne er lavet af masa.
Vi gør det fra bunden.
Det første lag majs, det sprøde.
Og så cremen, lavet af saften af majs.
Reducer, emulger, gør det cremet.
Jeg gætter på, at det er inspireret af Mexico.
Fuldstændig.
Hvordan fandt du det mexicanske køkken fra Syrien?
Aldrig været der, men jeg læser om mexicansk mad.
Du må da tage dertil.
Gerne, men Mexico er langt væk herfra.
Det skal planlægges.
Du er langt fra mig, men jeg kom alligevel.
Majssilken, dem steger vi også.
-Værsgo. -Jeg har aldrig spist majssilken.
-Smukke lokale majs. -Og alt sammen majs.
En eller to bidder?
I én bid? Det kan jeg vist ikke.
Ja. Det vil jeg gerne høre. Man ser det sprøde,
det cremede, eksplosionen af majs.
Ikke kun alle teksturerne, man får alle de forskellige smage.
Og man indser, hvor mange forskellige smage der er i majs.
Og så…
kaviarbolle fyldt med smetana.
Smetana er creme fraiche fra Rusland.
En yderst populær ret, siden vi åbnede.
Det kan jeg godt se. Det er en meget generøs bunke.
Ja. Der bliver to bidder.
Den første bid, kaviaren, sådan her.
Kom nu. Al kaviaren.
Dyp så i smetanaen.
Hold op. Jeg har aldrig før fået så meget kaviar.
En bid. Værsgo.
Jeg har en til broren.
Nej! Kan du lide at arbejde med dine brødre?
-Ærligt svar? -Ja.
-Ja og nej. -Ja og nej?
-Richard? -Richard.
Du er heldig, han kan lide dig.
-To bidder. -Først kaviar.
Og så den anden, bollen.
-Vent ikke så længe. -Vent ikke så længe. Ting, der…
-Ja. -Tak, fordi du gav ham den.
Jeg har længe villet sige dette: "Du er fyret."
En god måde at ryge ud på.
Vi kan bare blive ved, indtil du siger stop.
Der går nok lidt tid.
Og det fortsætter.
Røget aubergine sammen med ristet rød peber tahini,
spiselige blomster og chili.
Så møder Sichuan Syrien disse Wagyu-kødboller.
Og en velsmagende éclair fyldt med svampecreme og toppet med kvæde
og prosciutto lavet af oksekød, da dette er et muslimsk land,
i stedet for det sædvanlige svinekød.
-En bid? -En bid.
Én bid er fint, ikke?
Okay.
Efter at have spist al den spektakulære mad,
var jeg helt mæt.
Og så sagde han, "Jeg har en burger."
Jeg tabte min sidste burger. Jeg taber ikke den her.
Værsgo.
Håndhakket Wagyu oksekød, min hemmelige sauce, lidt karamelliseret løg.
Den bedste burger nogensinde?
Ja. Ja, måske.
-Richard, vær nu ikke dum. -Tak.
Nu må jeg til Dubai, når jeg vil have en burger,
for du har ødelagt dem.
Jeg spiste alle de ting, Mohammad lavede,
og så præsenterede han mig for sine brødre.
De er konditorerne.
-Er det de berømte brødre? -Ja. Wassim er geniet.
-Wassim, er du et geni? -Ja.
Nej.
-Og Omar. -Omar? Hvad laver han?
De er begge konditorer.
Sjovt, at han sagde, "Det er min bror. Geniet."
"Og min anden bror."
Han et geni og han er ikke?
-Han er… -Er han Fredo?
Nej, han er rygraden.
Se, hvor fint de arbejder sammen.
Så du det, Richard?
Se det smukke franske bagværk, men de har aldrig været i Frankrig.
Og vi har sprød kage med dulce de leche.
Tak, kok. Konditorer.
Ud fra vores kultur. Chokolade surkirsebær.
-Se lige det. -Værsgo.
Risbuddingen forvandlede vi til en mandarin.
Som et appelsinæg.
Hvor kommer pistacien fra?
Fra Aleppo.
-Der er en sort sesam yuzu kage. -Kan du tro det?
En hasselnøddepraliné i stil med den franske konditor Pierre Hermé.
Mango.
Vi har aldrig fået så mange desserter. Nogensinde.
Velkommen til min sidste scene.
Nu er det tid til at udforske det gamle Dubai.
Hvilken bedre måde at lære det at kende på
end ved at møde en, der har været i alle lande i verden.
Drew Binsky er nok den største YouTube rejsende
på sin alder, i verden.
Han gør ting, jeg ikke ville drømme om, selv i den alder.
Hvad?
Men jeg får dobbelt op,
fordi Drews medsammensvorne, Deanna, også er her.
-To jøder og en filippiner. -Ja.
-Det er en ny sitcom. -Afgjort.
Nævnte jeg, at de lige er blevet gift? Altså lige nu.
Velkommen til Dubai, Phil.
-Er det så jeres bryllupsrejse? -Ja.
-Tak, fordi I er her med mig. -Vores fornøjelse.
-Er det sådan, I så jeres bryllupsrejse? -Ja.
Hej, hvordan går det?
-Hvad hedder du? -Nihal.
Nihal, jeg er Phil.
-Drew. -Deanna. Hej.
Kan I lide indisk?
Jeg elsker indisk mad.
Også jeg.
-Hvad har vi her. -Det er paratha, ikke?
Ja, det er løgparatha og aloo methi paratha.
-Dit livs bedste pandekage. -Det lyder godt.
Om natten er der kø, så det er svært at komme ind.
Nu er et godt tidspunkt.
-Okay, værsgo. -Prøv det.
-Vent, Nihal. -Vigtigt øjeblik.
Øjeblikkeligt smil. Hvordan er det? Lidt krydret, ikke?
-Det er så godt. -Meget krydret.
Drew minder mig om, at jeg burde være begyndt at rejse tidligere.
For I er stadig unge, men I har allerede besøgt
alle lande i verden.
-Alle sammen. -Hvor mange?
Hundrede og syvoghalvfems.
-Ja. -Jeg når ikke til 197 lande.
Jo, det kunne du.
Men det er det, jeg prøver at sige, rejs, når I er unge.
-Livets bedste uddannelse. -Ja!
-Jeg siger det til alle. -Nemlig. Punktum.
-Og med en tilføjelse. -Endelig.
At hvis du kan rejse med nogen, så tror jeg, du kan erobre verden,
eller klare alt.
Jeg troede, du ville sige, "Kan du rejse med nogen,
kan du leve med dem."
Monica og jeg tog til Europa, efter bare tre måneder.
Og det var en stresstest for forholdet,
for hvornår er man mere sammen i livet, end når man rejser?
Det gode, det onde, det grimme.
Monica får mest det grimme.
Nu skal vi… Hvor skal vi hen?
Til tebutikken. En afghansk tebutik.
-Ja. -Et arabisk tehus.
-Ja. -Du glemte, hvilket land du er i.
Det arabiske tehus ligger i Bastakiya.
Ikke Buster Keaton-kvarteret.
Jeg ved, det er gamle Dubai, men jeg forventede meget gammelt,
-tusindvis af år gammelt. -Nej.
-Fordi der er en historie. -Ja.
Så når vi siger "gamle Dubai", er det fra 50, 60 år siden, ikke?
1970'erne, 1980'erne. -Virkelig?
Der er en bæk, det er Dubais oprindelige bosættelse,
hvor købmænd og handlende kom.
Olieindustrien, gav alle de høje bygninger.
Er der olie her?
Før det blev bygget, var der kun telte i ørkenen.
Det var alt.
De er kommet langt siden telte i ørkenen.
-Der er det. -Tehuset.
-Det arabiske tehus. -Ja.
Det er så tæt på en kamel, som jeg vil…
Du skulle se det, fordi det føles mere mellemøstligt.
-Absolut. -Vi får en masse mad med te til.
De har specialiseret sig i te.
Har I et favoritsted på alle jeres rejser?
Vi elsker Iran.
-Gør I? -Det var jeg ved at sige.
-Det er gæstfriheden. -Ja.
I Mellemøsten er folk så utroligt venlige.
-Det ser man. -Ja.
Dette er brødet.
-Det ser godt ud. -Ja.
Lækkert brød, og her er jeres salat.
Jeg elsker salat.
Se lige her.
Lammeskank machboos.
Kylling salona.
Jeg elsker de navne.
Er det lam?
-Lad os smage. -Ja.
-Skål. -Gruppeskål.
Åh gud. Så blødt.
Tehusejerne Rania og Ali
kigger forbi for at sikre, at vi gør alt rigtigt.
Hvad prøvede I?
Citron tikka?
Fantastisk.
En meget unik ret i denne del af verden.
Marineret i sort citron.
En sort citron.
-Tørret citron. -Det er nyt.
Skal jeg presse den?
Eller spise den.
-Kan jeg? -Selvfølgelig.
Jeg ville nok ikke selv have prøvet det,
men det er så godt.
Nu skal du prøve risen. Stjernen i showet.
Værsgo.
En ny stjerne i programmet.
Det var på tide.
Opskriften er Alis mors opskrift.
Så nu og da giver vi hende lidt af maden så hun kan sige,
om det er godt, om det lever op til hendes standarder.
-Er hun meget streng? -Ja, lidt.
Værsgo.
Hvor er din mor?
-Og navnet? -Mariyam.
Mariyam.
Velkommen til historiens værste toer: Schlemiel of Arabia 2.
Har ikke fået taget.
Kameler.
Jeg nyder det meget mindre end dig.
Jeg rejste helt ud i ørkenen, så mens vi er herude,
kan vi lige så godt lave noget andet, jeg er bange for, nemlig falkejagt.
Hej, min ven.
Dette er Mohammed fra Nara Desert Escapes,
og han vil lære mig noget om denne
fugl med et langt, skarpt næb og klør.
Det er Ghost. En vandrefalk.
-Symbolet på dette land. -Ja. Smukt.
Han er det hurtigste dyr på planeten.
De kan dykke med en hastighed på 389 kilometer i timen,
hvilket er omkring 242 miles i timen.
Vil han flyve nu?
Ja, og så kommer han og lander på din hånd.
-Er du sikker? -Inshallah. Vi ser.
Okay.
Beduinerne boede i ørkenen.
så de fangede og trænede dem.
"De jager for os, og vi får mad."
-På venstre hånd. -Lidt nervøs.
Nej. Hold godt fast her.
-Hold den fast? -Ja.
Wow.
Han tænker, "Okay, jeg kom, jeg gjorde, hvad jeg skulle. Hvor er maden?"
Jeg har det på samme måde. Ja. Jeg er også sulten.
Der er den.
Jeg var glad for at møde Falken Ghost.
Han gik ikke efter mine øjne. Han var en god dreng.
Men programmet hedder ikke, Giv falken mad.
Mohammed og jeg fortjener også lidt kød.
Men vi vil gøre det, som de har gjort i tusinder af år.
Bortset fra stanniol.
Goddag.
En karakteristisk arabisk lamme madfoon.
Her er en sauce til dig. Du kan bare tage brødet her.
-Tak. -Selv tak.
Ja. Okay, han sagde bare gør sådan her, ikke?
-Ja. -Bare ind sådan her.
-Og det er lidt sauce? -Præcis.
Ja?
-Det er krydret. -Ja.
-Er det beduinmad? -Det er beduinmad, ja.
Det er lækkert.
Det her er i toppen af listen over unikke oplevelser for mig.
Ja.
Vi er i denne oase omkring en time uden for Dubai,
men det kunne godt være i ørkenen. Vi er i ørkenen.
Ja.
Jeg er glad for, at de har en stol med puder i ørkenen.
Hvis du kan lide hjemmelavet mad, må du komme til dette sted i Dubai.
Det er det værd.
Dette er Bait Maryam, som bogstaveligt talt oversættes til "Maryams hus."
Det er Salam Dakkak og hendes datter Nada.
Maryam var Salams mor.
-Hej. -Hallo.
Salam laver palæstinensisk-jordansk mad,
som hun voksede op med derhjemme.
Velkommen til Bait Maryam.
Dejligt at have dig her.
Jeg har lige læst, at du er årets kvindelige kok.
Ja.
Og restauranten er en dedikation til din mor, ikke?
Ja. Og det er gardinerne til hende.
-Var det hendes gardiner? -Ja.
-Det skulle føles som hjemme? -Præcis.
Jeg føler, hun er omkring mig hele tiden.
-Hun siger ofte, når hun rører… -Ja.
…som om hun ikke rører i gryden, det er Maryam.
Kært.
Ikke kun fordi det er vores mad,
men når man smager, vil man føle en energi.
Selvom du ikke er fra Mellemøsten,
vil du stadig føle det.
Føle dig hjemme.
-Araberne er kendt for krydderier. -Ja.
Så vi har en særlig ret til dig i dag.
Det hedder kibbeh nayyeh, som er råt kød.
Hun kommer fra en landsby. Den hedder Tarshiha.
Tarshiha er meget kendt for deres rå kød.
Det vil vi give dig.
Jeg må lige sige, at mine forældre kom fra Tyskland.
Og da vi var små, rullede min mor hakket oksekød, råt…
-Okay. -…med lidt salt.
I en skål. Og det var min mad.
-Så jeg fik allerede kibbeh nayyeh. -Wow. Okay.
Ja, men det her ser lidt mere sofistikeret ud
end mors bøfkød.
-Vi vasker bulguren. -Ja.
Fjerner så alt vandet.
Og vi tilsætter alle krydderierne som spidskommen, murdiqush.
-Murdiqush? -Ja.
Hvad er det? Er der et engelsk ord for det?
-Det er som "margoram". -Merian.
-Ja. Præcis. Ja. Du har ret. -Ja, wow.
Ikke dårligt, Phil.
Så er det en blanding af krydderier til kibbeh.
Noget særligt for kibbeh. Masser af krydderier.
-Forskellige? -Ja.
Nellike. Ikke for meget. Lidt.
Og kanel.
Ja.
Og så begynder vi at gøre sådan her.
Da jeg læste, at det er det levantinske køkken…
-Ja. -…er det så hele området?
-Ja. -Hvad er det for noget kød?
Det er lam.
Den særlige del fra benet, indersiden af benet,
og maskinen gør det meget blødt.
Hun underviste i madlavning.
Og flyttede til USA og tilbage hertil.
-For at tage sig af os. -Ja.
Vi sagde, "Det er på tide, du tænker på dig,
gør noget, du elsker."
Hun sagde, "En restaurant."
-Det er min drøm. Ja. -Ja.
-Se, hvor smukt det er. -Hun giver dig en bid lige nu.
-Wow. -Nu skal du se.
Måden at spise det på for at opleve alle smagene.
Forstået.
Tag brødet ved siden af dig.
-Vælg også fra… -Ja, det her, det her, det her.
-Jeg gør alt, hvad du siger. -Ja.
-Kan du lide løg? -Ja.
Okay. Dejligt.
-Én bid? -Ja.
Værsgo. Ikke… Flot.
Jeg ved ikke, hvad der skete, men da jeg bed i den…
Hvor tager det dig hen?
Der er nogle øjeblikke, der flytter dig.
Og jeg siger ikke bare til et andet land, som Dubai.
Jeg siger til en anden tid og sted og som menneske.
-Jeg må sige noget. -Sig det.
Det er så vildt.
Jeg er bevæget.
Ja.
Du får mig til at græde.
Når jeg laver den, husker jeg altid min mor. Ja.
Er det mon fordi du gav mig historien?
Ja. Jeg sagde… jeg advarede dig.
Men… Jeg tror ikke, det er det.
Jeg synes, det er vildt at føle en følelse i mad.
-Det er sandt. -Ja.
Det er magi.
Jeg lægger hele mit hjerte og al min kærlighed i maden.
-Jeg ville sige… -Jeg må bare lave mad.
-…men det bliver for meget. -Jeg forstår.
Men du forstår mig?
Er det ikke utroligt, at mad kan gøre det?
Det er det, jeg elsker mest ved det. Det sker ikke hele tiden.
Visse retter er lækre, og det er godt nok.
Det er altid bundlinjen. "Det smager fantastisk. Smag det."
Men nu taler vi om en anden dimension.
Gid min kone var her. Det er vores bryllupsdag.
-Er det? -Du burde have taget hende med.
-Det burde jeg. Jeg kommer igen. -Ja.
-Og besøger mig. -Naturligvis.
Hvis du kan lide min mad. Ellers ikke.
Du vil… En dag vil du sige, "Phil igen?
-Nej. Aldrig. -For meget!
Vi ankom til Dubai i de sidste dage af den muslimske hellige måned,
kaldet Ramadanen.
Ramadanen er en højtid, hvor man i cirka 30 dage
faster fra solopgang til solnedgang,
og det at bryde fasten hver nat kaldes iftar.
I det gamle Dubais gader samles folk
i tusindvis for at bryde fasten sammen,
og jeg er så heldig at opleve det.
Jeg skal møde Drew og Deanna, og også Peyman Al Awadhi,
som er en fantastisk madblogger.
Og så møder jeg alle disse herrer omkring mig.
Hejsa.
Hej, min ven.
Rart at møde dig.
-Hallo. -Hej.
-Er det ikke fedt? -Er du okay?
-Jeg er okay. Jeg… -Mere plads?
Nej, det er helt fint.
Det er min ryg og mine ben, der ikke er så gode som dine.
Men du…
-Se, hvordan jeg sidder. -Det har du gjort hele dit liv.
Hvor mange er her i aften?
Vi har vel tre-fire tusinde mennesker om dagen,
hver dag.
I de gader, jeg gik igennem, er det meget følelsesladet.
-Og alle føler det samme? -Ja.
Der er appelsin. Dadler. Og en suppe?
Det er en sydindisk ret.
Den hedder kanji.
Kanji. Den kender jeg godt. Ja.
Det er risengrød.
Er alle her fra Indien?
-Det er blandet. -Er det blandet?
Vi har indere. Pakistanere. Bangladeshere.
Og hvad er der i posen?
Det er snacks.
-Snacks? -Ja.
-Vi kan lide snacks. -Bare snacks.
Han taler i telefon.
Hvem ringer netop nu?
Min søn. Han spørger, "Er det tid til at bryde fasten?"
Ja. Der kommer det.
Så nu kan vi bryde fasten.
Det er også synkroniseret, så alle moskéerne vil
kalde til bøn på samme tid.
Det er det, du hører… Det er ikke ekkoer.
-Det er min yndlingsting. -Gåsehud.
Vi bryder fasten med dadler.
Så alle starter med en dadel.
Grunden til det er,
at det var sådan, profeten Muhammed brød sin faste.
Det er så sejt.
Der er noget med at spise sammen. Det er bare så magisk.
Jeg føler, jeg er en del af noget stort.
Og hvis man tænker på alle andre moskeer i landet,
der gør det samme,
så betyder det, at millioner af mennesker spiser det samme.
-I hele verden. -Ja.
-Undskyld mit spørgsmål. -Ja.
Da jeg hørte bønnekaldet, stoppede ingen op for at bede.
Hvorfor ikke?
Præcis. Meget godt spørgsmål.
Normalt er bønnekaldet for bøn,
men for os er dette tegn på, at man kan bryde fasten.
Et spisekald.
Vi får faktisk endnu et bønnekald om 15 minutter,
og så vil du se alle stå op for at bede.
Fortæl mig om jer selv.
Fortæl mig, hvad du laver og om dit liv her i Dubai.
Jeg har været her i Dubai de sidste fire år.
Jeg arbejder med kemikalier.
-Kemikalier? -Fremstilling.
Og hvad med dig?
Jeg er født og opvokset her.
Jeg er en af de 12 procent.
De fleste, der bor i Dubai, kommer et andet sted fra?
-Absolut. -Ikke?
Landet har vokset så hurtigt,
at vi ikke kan formere os hurtigt nok,
så vi må importere alt.
-Har du brug for råd? -Ja.
Skal de til moskeen for at bede?
Går de nu?
-De går en efter en. -Lad os ikke holde jer.
I bør ikke få problemer. Der er den.
-Vi har stadig tid. -Ja?
-Det var sjovt. -Shukran.
Okay, tak. Godt at møde dig.
-En fornøjelse. -Hyggeligt at bryde fasten med dig.
Det var min store fornøjelse.
-Okay. -Godt at møde jer.
Farvel, Phil.
Jeg skal bruge hjælp til at komme op.
Goddag, d'herrer.
Med store omkostninger har vi fået opført et stort snebjerg
midt i en ørken.
I har to jobs i dag.
Jeres første mission er at sørge for, at den gamle mand med jer
ikke bliver bange.
Eller skadet. Eller bange. Eller græder.
-Er der noget sjovt? -Ja.
-Hvad er så sjovt? -Intet.
Den anden opgave er at have det enormt sjovt!
-Ja! -Ja.
Logan! DJ! Sådan!
-Har I prøvet det før? -Ja.
-Okay, du styrer. -En, to, tre.
Hvis du ikke allerede har gættet det, sparer man ikke i Dubai.
Som her, et af verdens største indendørs skisportssteder.
Det er den sjoveste tur i sneen, jeg har haft i et indkøbscenter.
-Igen! -Ja!
Noget, jeg elsker, når jeg er et nyt ukendt sted,
og jeg ved, at maden bliver god, er,
en rundtur.
Med en vejviser.
Så få en guide, folkens. Det er der ingen skam i.
Så her er Arva Ahmed,
der driver et madturfirma ved navn Frying Pan Adventures,
og hun tager mig rundt i Al Ras-kvarteret.
Det er mit yndlingskvarter,
fordi det er en hurtig by i konstant forandring
og nogle gange vil man slappe af.
Her kan du bare sidde ned, få en kop chai og bare være.
Det er Al Naz.
En kok fra det sydlige Iran,
og hun har ændret mit syn på et af mine yndlingsbrød i byen.
-Ragag. Har du smagt det? -Det ved jeg ikke.
Fra ordet "raga," meget tynd.
-Som en crepe? -Præcis. Men endnu tyndere.
Det er ret varmt. Jeg kan mærke det herfra.
Ja. Hænder af asbest, min ven.
Nu er det som dit lærred, man kan gå amok med det.
-Jeg elsker det med æg. -Lækkert.
Men så er der en meget raffineret tilføjelse til de fleste af retterne,
nemlig Chips Oman.
Det er fra nabolandet Oman.
-Der er krydderier på. -Ja.
Chilismag.
Så vi tilføjer det, og så en fiskesauce kaldet mehyawa.
Dybest set en konserveret ansjossauce.
-Sådan. -Wow.
-Vi deler den over. -Godt.
Stadig så varmt.
-Fint. -Se nu dig, hænder af asbest.
Sådan er det.
-Man vokser op i Indien… -Ja.
-Du er vant til det her. -Ja.
Okay.
Chipsene er… Nærmest hovedingrediensen.
Det er både en snack og fungerer som krydderi.
Lad os også smage hendes te.
-Sødt. -Okay?
Vi får brug for en tandlæge.
Sådan drikker hele Dubai deres chai.
Et kilo sukker i.
-Tak. Sepas. -Tak. Det var rart at møde dig.
Jeg ved, det er det andet sted med brød,
men jeg elsker bare brød.
-Hej. Salaam-Alaikum. -Salaam-Alaikum.
Se nu her.
De har alt udstillet for os.
De fyre laver alt det almindelige brød for arbejderklassen, for der er
mange mænd, der har efterladt deres familier derhjemme,
deres koner er i et andet land.
Det er fællessteder,
Det, jeg bedst kan lide, er med za'atar og ost.
-Za'atar og ost. Prøv det. -Za'atar og ost. Jeg tager en…
-Verdens grillede oste, ikke? -Ja.
Den rigtige reaktion.
Arva.
-En guddommelig blanding. -Ja.
Afghanerne bruger en mellemøstlig za'atar
sammen med super-forarbejdet ost.
Det er… Det er guddommeligt…
Er det ikke altid der, hvor man rammer det guddommelige?
Når vi krydsbestøver alt.
Skal jeg tilføje et stykke bestøvning til?
Ja. Ja! Gør det.
-En stærk sauce… -Du er som en revolvermand.
Alle emiratisk-iranske husstande bruger en.
Excellence.
-Det er en amerikansk ørn. -Den er lavet i Louisiana.
Kom nu.
Mere eddikeagtigt end krydret.
Vi siger ikke Bald Eagle Sauce, men falkesauce.
Falkesauce.
Det er vores sauce nu.
-Det er fedt, at I har det. -Ja.
Det, du sagde om arbejderne…
Vi hører alt muligt.
Men nu hvor jeg er her, hører jeg, at de fleste arbejdere
har valgt at forlade deres lande, fordi de kan tjene flere penge her
og sende dem hjem.
Jeg ved, at min far kom til Dubai, fordi han følte,
der var muligheder, hvilket han ikke havde derhjemme.
Jeg siger ikke alle,
men det var og er mulighedernes land for mange mennesker.
Hun ramte rigtigt med brødene.
Jeg glæder mig til desserten.
Så siger hun, "Ved du, hvad der er godt?"
Kamelmælkechokolade.
Ikke noget, jeg nogensinde har bedt om, men nu er vi her.
Jeg er villig til at prøve alt.
-Du skal ikke jorde det. -Det gør jeg ikke.
Jeg har bare erfaringer med kameler.
Okay.
-Kamelmælk har en lidt salt kant. -Ja.
Det er dyrt. En ko giver 40, 50, 60 liter mælk om dagen.
Kameler giver seks til syv liter mælk om dagen, okay?
Men de vil klage over det.
Jeg vil ikke kommentere de små dronningekameler.
-De er ørkenens skibe. -Jeg driller kamelerne.
-Lad os prøve ham her først. -Tak.
Okay.
Ved du, hvad jeg vil sige?
Man kan virkelig smage kamelen.
Jeg laver sjov.
Meget god chokolade.
Man ville aldrig vide, at det var fra min nemesis.
Det er det bedste, der stammer fra en kamel.
I aften skal vi på Ossiano
med kokken Gregoire på Atlantis Palm Hotel.
Der er åbenbart noget sejt at se på, mens du spiser.
Det lyder først lidt som en gimmick,
men når man sidder her, er det så fascinerende.
Jeg har næppe før set et akvarium
fyldt med så mange forskellige typer fisk og rokker og hajer.
Ja. Legenden siger, at der er 65.000 dyr.
Femogtres tusinde dyr?
Jeg tager den lille der som forret
og den til hovedretten. Virker det sådan?
Jeg sender en fyr. Det kan vi desværre ikke.
På en måde er det ret mærkeligt at spise fisk
foran fisk.
Oplever du, når nogen spiser en fisk, en anden fisk, der ser det og siger, "Mor!"
Fortæl mig om dig selv. Du er fra…?
Frankrig. Fra Bretagne, den vestlige del af Frankrig.
-Ja. -Et smukt sted, inspireret af havet.
Han er inspireret af det uventede.
Vores middag starter med vin,
dekanteret foran et lys.
Smart, men ikke usædvanligt.
Bortset fra, at denne vin er alkoholfri, fordi det er et muslimsk land.
Og så er der lyset.
Lyset er ikke et lys, som du kan se.
Men et foie gras-lys.
Den bedste slags.
Nemlig.
Voksen er lavet af hvid chokolade og andefedt.
Hejsa.
Det er min bedste fjende.
Jeg elsker det. Men jeg prøver altid at se på maden.
Det er en svær opgave, fordi de tager opmærksomheden, ikke?
Men jeg må sige, at det her er lækkert.
Haj!
Vi prøver at fremprovokere følelser.
De følelser, du fremkalder, er lykke.
Ja. Men det kan være frygt.
Kommer der frygt?
Ikke rigtig frygt, mere det ukendte.
Okay, det er jeg bange for, så…
Du vil se næste ret.
Okay, en skattekiste.
Klar, alle sammen?
-Nu må du stikke hånden… -Hvad?
Uden at vide, hvad det er.
Det er okay.
Hej.
Wow. Jeg er glad for, at jeg ikke tog
hårdt fat, for jeg har erfaring med de fyre.
-Richard… -Det er lige det.
Hele historien handler om ikke at vide, hvad du vil finde.
-Søpindsvin, ikke alle kan lide det. -Jeg kan.
Og da kokken kombinerer dette søpindsvin med mango, tang, ørredkaviar
og kimchi is, tror jeg, du også vil kunne lide det.
Det er koldt, og sikke en dejlig ret.
Den næste ret er inspireret af de klassiske gamle supper fra Sydfrankrig.
Men præsentationen er det 21. århundredes Dubai.
-Der dannes et salt. -Fisken er ikke blevet rørt.
Den fileteres, og brændes på toppen for at frigøre olien.
Og så hælder vi de magiske ting ovenpå.
Hvordan opstod saltet?
-Det er magi. Det vil jeg ikke sige. -Ja.
Det har jeg aldrig set før.
Og smagsmæssigt er det en bouillabaisse.
Se væk, venner.
Hallo? Ted? Kan du høre mig?
Er jeg her?
Jeg hører dig. Hører du mig?
-Jeg prøver at høre. -Der!
-Hej, Phil. -Jeg er bare glad for at se dig.
-Hvor længe har du været i Dubai? -En uge. Har du været her?
Nej, aldrig.
Den har en dybde af folk,
altså folk fra hele verden.
Der er en gammel del af byen
med de gamle markeder, og det er også som en fremtidsby.
Inklusive den højeste bygning i verden.
-Du ved, hvor Tom Cruise… -Klart.
Richard ville have mig til at lave den scene,
men uden sikkerhedsforanstaltninger.
Kan du se servietten her.
Jeg lægger den her på skødet, fordi de sendte denne op.
-Kan du se? -Åh, en desserttallerken.
En desserttallerken fyldt med alle slags kager.
Se lige den her. Jeg aner ikke, hvad der er i den.
-Flot, ikke? -Wow.
Det ligner lidt en smølfebæ.
Eller du putter den i dit barns næse for at suge slim ud.
Hej! Jeg prøver. Klar?
Åh gud.
Er det is eller kage?
Det er en smuk, næsten som skumfiduscreme med et hindbærcenter.
Jøsses.
Hvad skal du spise i aften?
Vi tog på en fiskerestaurant, og jeg fik kylling piccata.
Du lyder som min far.
Vi tog på fiskerestaurant.
Tog ham med til hele Italien, til Amalfikysten,
og han spurgte altid tjeneren, uanset hvor vi var,
"Har I kalvekotelet?"
Jeg sagde, "Hvorfor prøver du ikke det,
de er berømte for i Italien?"
"Jeg kan lide kalvekotelet."
Og de havde det aldrig.
Endelig tager vi til en af verdens bedste fiskerestauranter
på Amalfikysten.
Der står "fisk og skaldyr" med store bogstaver overalt.
Og tjeneren kommer, og jeg holder vejret,
og min far siger, "Kan jeg få en kalvekotelet?"
Jeg eksploderer.
"Hvorfor insisterer du på…?"
Og tjeneren siger, "Det kan vi godt klare."
Og min far siger, "Tak."
Jeg tog det ikke op igen.
Vi elsker ham jo.
Du skal lave en joke. Har du en?
-Jeg har en joke. -Jeg glæder mig.
Et ældre par
tager til middag hos deres venner.
Og der er nogle herrer der,
hans kone taler med kvinderne, og han taler med sine ældre venner.
De ser på ham og siger,
"Du ser fantastisk ud. Du virker skarp."
Han siger, "Det er jeg også."
"Jeg har taget denne medicin for hukommelsen,
og den gør mirakler."
Og en af fyrene siger,
"Det kunne jeg også godt bruge. Hvad hedder den?"
Og han siger, "Den hedder…"
"Åh, nej, den…"
"Det dufter dejligt. Som…".
"Det er en blomst, der er en stilk,
der er torne på den, og hver…"
-En fyr siger, "Rose?" -Ja. Rose.
"Rose! Hvad hedder min medicin?"
Perfekt. Du skal vide,
at det er en variant af min fars yndlings- og bedste joke.
At du lige skulle bruge den joke,
er en stor hyldest til ham.
Gud velsigne dig.
Ted, jeg elsker dig så højt. Sov godt, min ven.
-Jeg er… -Må jeg se din brors ansigt?
Du skal ikke have mareridt, før du går i seng, men okay.
-Yngre. -Så meget yngre.
-Meget flot. -Det er nok, Ted.
Rejs sikkert.
Tak, min ven. Fedt. Ted Danson, alle sammen.
Aftenens genforeningsmåltid er på Al Qbabh,
en af de få restauranter i Dubai,
der faktisk serverer ægte emiratisk mad.
Yay!
Og jeg møder alle mine venner fra denne uge.
Plus et par nye, som Peymans søster Sahar,
og Trevor James, kendt som Food Ranger på YouTube.
Jeg har hørt, at stedet er godt.
-Goddag på emiratisk. -Ja.
Og med næseberøring.
-Ja? -Nemlig.
-Mon du kan klare den her. -Se på min.
Meget godt.
-Gør du også det? -Nej.
Den skal ikke nær mig.
Det ser så spændende ud.
Er det det?
Det er bare forretten.
Det er velkomstfadet.
-Vi tager bare? -Wow.
Det er utroligt. Fisk og skaldyr.
-Hvad begynder man med? -Rejerne. Ja.
Med hænderne.
-Ja, okay. Fint med mig. -Ja.
-Knib sammen. -Godt.
Det er sjovt. Og lækkert.
Der er så meget lækker mad.
-Tørret citron. Den arabiske… -Har du smagt den før?
-Ja. I det arabiske tehus. -Åh, ja.
Første dag.
Hvis du bliver her i ti dage mere, rejser du ikke.
Det sker med alle, der kommer til Dubai.
"Vi bliver her lidt og rejser så igen."
Bang, så er der gået 20 år.
Det fantastiske ved Dubai er,
at det har været et sted, hvor alle mødes.
Ja. Absolut. Det er det bedste sted at være en blandet race.
Som i, "Jeg ved ikke, hvor i verden jeg kommer fra."
Man passer ind.
Fuldstændig.
Jeg har elsket det her.
Et første indtryk af Dubai, hvis du kom igennem det,
ville du sige, "De bruger alle de penge på bygninger."
Men en lille smule under overfladen, der møder man smukke mennesker.
Tak fordi I fik mig til at føle mig så velkommen.
og for jeres gavmildhed og gæstfrihed,
og bare den kærlighed, jeg føler,
ikke fordi det er mig, men fordi det er jeres natur at være sådan.
Jeg vil aldrig glemme det.
Så jeg hæver et glas vand til jer.
Hæv et glas vand. Sådan gør vi i Dubai.
-Sådan. -Halal-måden.
Ja.
Jeg troede aldrig, jeg ville tage til Dubai på ferie
efter det ene stop for fem år siden.
Det er et indkøbscenter. Og hvad så?
Et første indtryk kan være så forkert.
Det er læren.
Man ved aldrig.
Tekster af: Hans Martin Jensen