Ez az Atmosphere bár és étterem
a világ legmagasabb épülete, a Burj Khalifa 122. emeletén.
És ez a világ egyik legdrágább burgere.
Ezt nézzék!
- Ez mind arany? - Igen, 24 karátos arany.
Arany nélkül nincs sajtburger.
Jó étvágyat.
Muszáj megmutatnom.
- Istenem! - Ne!
Istenem!
Egy éhes és vidám fazon
Utazgat vízen, szárazon
Szeretné s próbálja megfejteni
Tészta, sertés Csirke, bárány mitől isteni
Elmegy hozzád
Repül hozzád
Énekel neked
Táncol neked
Együtt nevettek
Együtt sírtok
Cserébe csak egyet kér Valaki etesse, valaki…
Valaki…
Valaki etesse meg Philt!
Valaki etesse, de gyorsan!
VALAKI ETESSE MEG PHILT! DUBAJ
Marhaba Dubajból.
Az Arab-félszigeten, a Perzsa-öböl partján fekvő csillogó metropolisz,
Dubaj, az Egyesült Arab Emirátusok legnagyobb városa.
A fokvárosi epizód forgatására utazva már jártam itt a fiammal.
Akkoriban ő is a sorozatnak dolgozott. Dubajban megálltunk egy kis pihenőre.
Volt vagy 40 fok. Mit lehet ilyenkor csinálni?
Elmentünk a plázába.
Ez a világ legnagyobb plázája.
Azt hittem, ez Dubaj.
Tévedtem.
A csillogás mögött van egy ismeretlenebb, régi városrész.
Most ezt szeretném jó alaposan felfedezni.
De akár itt időzöl, akár itt,
olyan városban vagy, ahol egyre nő a bevándorlás.
Dubaj lakosságának körülbelül 85%-a külföldről érkezett,
ezért Dubajban számos ország ételeit megkóstolhatjuk.
Mint ezen a különleges helyen, ami három testvéré.
Miért akarnak testvérek együtt dolgozni?
Mohammad, Wassim és Omar Orfali Szíriából jöttek,
és megnyitották a Közel-Kelet és Afrika legjobb éttermét.
Az Orfali Brost.
- Helló! Végre. - Mohammad.
- Helló! - Hogy vagy?
- Örvendek. - Én is.
Helló, csapat.
Helló.
Mázlim van. Ma Mohammad csak nekem főz, míg én a bárpultnál ácsorgok.
A testvéreid itt vannak. A többi családtag Szíriában?
- A család egy része Szíriában van. - Visszamész?
- Sajnos nem. - Nehéz időszak, ugye?
Igen. 2005-ben jöttem el Szíriából.
Utoljára 2009-ben jártam ott. Sajnos.
- Hosszú idő. - Majd visszamegyünk.
Aleppóból jöttünk, ami a világ egyik legősibb városa.
Igen.
Az aleppói konyha nagyon komplex.
Sokrétű. Sok évszázadnyi tudás van benne, a szakácsok tudása, sokféle alapanyag.
- Egészség! - Szíriára és rád.
- Igen. - Köszönöm.
Kicsit borízű.
Rózsás-cseresznyés kombucha.
Készen állsz?
- Én? Igen. - Remek.
Az első étel a kukoricáról szól.
A tostada kukoricalisztből készül.
Frissen készítjük.
Ez az első, ropogós réteg.
Most jön a kukorica levéből készült krémes réteg.
Redukáljuk, emulgeáljuk, krémesítjük.
Mexikói hatásra tippelek.
Abszolút.
És hogy találtál rá a mexikói konyhára Szíriában?
Nem jártam ott, de sokat olvastam a mexikói konyháról.
El kell menned.
Mennék, de Mexikó nagyon messze van. Alapos tervezést igényel.
Te is messze vagy, mégis eljöttem.
A kukoricabajuszt is megsütjük.
- Így. - Még nem ettem kukoricabajuszt.
- Szép helyi kukorica. - Tetőtől talpig kukorica.
Egy vagy két falat?
Egy falat? Nem menne egy falatra.
Igen. Ezt akartam hallani. A ropogós,
a krémes réteget, a kukorica robbanását.
Nemcsak a textúrák, de az ízek is különbözőek.
És rájössz, milyen sokféle íz van a kukoricában.
Következik…
Kaviáros zsemle smetanával.
A smetana orosz tejföl.
Mióta megnyitottunk, ez az egyik sztár.
Nem is értem, miért. Nem spórolsz a kaviárral.
Igen. Két falat.
Az első falat a kaviár önmagában.
Hajrá! Az összes kaviárt.
Most mártsd a tejfölbe!
Hűha! Még soha nem ettem ennyi kaviárt egy harapásra.
Egy falatra. Rajta!
Az öcsédnek is van egy.
Ne! Szeretsz a testvéreiddel dolgozni?
- Őszintén? - Igen.
- Igen és nem. - Igen és nem?
- Richard? - Richard.
Mázlid van, szeret. Én nem akartam neked adni.
- Két falatra. - A kaviár.
És másodikra a zsemle.
- Ne várj ennyit! Rajta! - Ne várj ennyit! Tömd be…
- Igen. - Kösz, hogy neki adtad.
Végre itt a jó pillanat, hogy közöljem: „Ki vagy rúgva.”
Hogy ne rossz szájízzel távozzon.
Addig folytathatjuk, amíg azt nem mondod, hogy elég.
Egy darabig itt leszel.
A lakoma folytatódik.
Füstölt padlizsán sült pirospaprikás szezámpasztával,
ehető virágokkal, kétféle csilivel.
Wagyu marhahúsos gombóc, Szecsuan és Szíria találkozása.
Sós fánk gombakrémmel töltve, a tetején birsalmával
és prosciuttóval, ami – mivel ez egy muzulmán ország –
sertés helyett marhából készült.
- Egy falat. - Egy falat.
Szerinted is?
Rendben.
Ezen a ponton, miután megettem ezt a mutatós fogást,
teljesen jóllaktam.
És akkor azt mondta, „Van egy burgerem.”
Legutóbb leejtettem. Ezt nem fogom.
Lássuk!
Kézzel vágott Wagyu marha, titkos szósz, egy kis karamellizált hagyma.
Nem tudom. A legjobb burger, amit ettem?
Igen. Igen, talán.
- Richard, ne légy hülye! - Igen.
Szomorú. Dubajba kell jönnöm burgerért. Elrontottad a többi burgert.
Mindent megettem, amit Mohammad készített,
aztán bemutatott a testvéreinek.
Akik cukrászok.
- Ők a híres testvérek? - Igen. Wassim a zseni.
- Wassim, zseni vagy? - Igen.
Nem.
- És Omar. - Omar? Ő mit csinál?
Mindketten cukrászok.
Imádtam. „A testvérem. Egy zseni.
A másik testvérem.”
Őt zseninek hívod, őt meg nem?
- Ő… - Ő Fredo?
Nem, ő a cég gerince.
Milyen szépen dolgoznak együtt!
Figyeltél, Richard?
Micsoda francia sütemények, pedig soha nem jártak Franciaországban.
Karamellizált tejjel.
Köszönöm, séf. Séfek.
Ezt a mi kultúránk ihlette. Csokoládés meggy.
- Jó ég! - Kóstold meg!
Mandarin formájú rizspuding.
Narancssárga tojás.
Honnan van a pisztácia?
Aleppóból.
- Fekete szezámos yuzu torta. - Hihetetlen, igaz?
Mogyorós praliné Pierre Hermé francia cukrászmester stílusában.
Mangó.
Soha nem ettünk még ennyi desszertet. Soha.
Üdv az utolsó jelenetemben.
Sétálni indulok, hogy felfedezzem a régi Dubajt.
És hogy lehetne jobban megismerni,
mint olyasvalaki segítségével, aki a világ minden országában járt?
Drew Binsky valószínűleg a legnépszerűbb utazó a YouTube-on
a korosztályában.
Olyanokat csinál, amikről én álmodni se mertem, az ő korában se.
Tessék?
Két új szereplő is belép,
mert Drew tettestársa, Deanna, is velünk tart.
- Két zsidó, egy filippínó. - Igen.
- Új szituációs komédia. - Igen.
Mondtam már, hogy most házasodtak össze? Tényleg most.
Üdv Dubajban, Phil.
- Ez a nászutatok? - Igen.
- Köszönöm, hogy velem töltitek. - Örömmel.
- Így képzelted a nászutadat? - Igen.
Üdv, hogy van?
- Hogy hívják? - Nihal.
Nihal, én Phil vagyok.
- Drew. - Deanna. Örvendek.
Szereti az indiait?
Igen. Imádom.
Én is imádom.
- Mondja el, mik ezek! - Paratha, ugye?
Igen, ez hagymás paratha, ez meg aloo methi paratha.
- A világ legjobb palacsintája. - Szeretem.
Éjszaka nagy a sor, nehéz bejutni.
- Jókor jöttünk. - Népszerű.
- Oké, megkóstolom. - Hajrá!
- Várjon, Nihal! - Sorsdöntő.
Azonnali mosoly. Milyen? Kicsit fűszeres, igaz?
- Istenem, de jó! - Fűszeres.
Drew-ról az jut eszembe, hogy korábban kellett volna elkezdenem az utazást.
Mert ti fiatal korotok ellenére
már bejártátok a világot.
- Az összes országot. - Hány?
Százkilencvenhét.
- Igen. - Nem jutok el 197 országba.
Dehogynem.
Pont ezt mondom mindenkinek. Hogy utazzon, amíg fiatal.
- Ez a legjobb tanulási mód. - Igen!
- Mindenkinek ezt mondom. - Igen. Pont.
- Hozzátennék valamit. - Kérlek.
Ha valakivel együtt utazol, meghódíthatjátok a világot.
Arra számítottam, „Ha valakivel együtt utazol, az együttélés is menni fog.”
Monicával Európába mentünk, mikor három hónapja jártunk.
Ez volt a kapcsolatunk próbája,
mert mikor vagy többet együtt valakivel, mint utazás közben?
Látsz jót, rosszat, csúnyát.
Monica többnyire csúnyát.
Elmegyünk a… Hova is?
A teázóba, egy afgán teázóba.
- Igen. - Arab teaház.
- Aha. - Nem tudod, melyik országban vagy.
Az arab teaház a Bastakiya negyedben van.
Nem Buster Keaton negyed.
Ez a régi Dubaj, és én igazán régire számítottam.
- Több ezer évesre. - Nem.
- De van múltja. - Igen.
Ha azt mondjuk, „régi Dubaj”, azt jelenti, hogy 50-60 éves, ugye?
Hetvenes-nyolcvanas évek.
Itt van a kikötő, ami körül Dubaj eredetileg kialakult,
ide érkeztek a kereskedők.
A magas épületek az olajiparnak köszönhetők.
Van itt olaj?
Mielőtt ez megépült, csak sátrak voltak a sivatagban.
A sivatagban. Igen.
Mondhatjuk, hogy hosszú utat tettek meg a sivatagi sátrak óta.
- Ott van. - A teaház.
- Az Arab Teaház. - Igen.
Ennél közelebb nem kerülnék a tevékhez.
A közel-keleti hangulat miatt akartalak elhozni ide.
- Igen. - Sokféle étel is van a tea mellé.
Ez teaház, teára specializálódtak.
Van abszolút kedvencetek az országok közül?
Imádjuk Iránt.
- Igen? - Én is ezt akartam mondani.
- Vendégszeretet. - Igen.
A Közel-Keleten nagyon barátságosak az emberek.
- Itt is. - Igen.
Elnézést, itt a kenyér.
- Jól néz ki. - Igen.
Finom kenyér, és itt a saláta is.
Saláta. Szeretem.
Ezt nézzék!
Báránylábszár machbook.
Csirke salona.
A neveket is imádom.
Mi ez? Bárány?
- Együnk! - Igen.
- Egészség! - Csoportos koccintás.
Istenem! Olyan puha.
A teaház tulajai, Rania és Ali, idejönnek hozzánk, hogy minden rendben van-e.
Mit kóstoltak?
A citromos tikkát?
Fantasztikus.
Nagyon egyedi fogás a világ ezen részén.
Fekete citromban pácolják.
Ez a fekete citrom.
- Szárítva. - Még soha nem láttam.
Kipréseljem a levét?
Vagy meg is eheti.
- Igen? - Persze.
Ha nem mondják, hogy megehetem, nem mertem volna,
de nagyon jó.
Kóstolja meg a rizst! A show sztárja.
- Oké. - Kóstoljuk!
Új sztárunk van, Richard.
Rég erre várok.
Ali anyukájának receptje.
Néha adunk neki, hogy kóstolja meg,
és mondja meg, megfelel-e a normáknak.
- Nagyon szigorú? - Igen, egy kicsit.
Kóstolom.
Hol van az édesanyja?
- Hogy hívják? - Mariyam.
Mariyam.
A világ legrosszabb filmfolytatása. Arábiai Lawrence bénázásai 2.
Még nem szoktam meg.
Tevék.
Sokkal kevésbé élvezem, mint te.
Ha már a sivatagig utaztam, csinálunk még valamit.
Ami, attól tartok, nem más, mint a solymászat.
Helló, barátom.
Ő Mohammed a Nara Desert Escapestől,
és elmond pár két dolgot a madárról,
akinek hosszú, éles csőre és karmai vannak.
Ő Ghost. Vándorsólyom.
- És az ország jelképe. - Igen. Gyönyörű.
A leggyorsabb állat a világon.
Képes 389 kilométer/órás sebességgel repülni,
ami 242 mérföld/óra.
Most repülni fog?
Igen, aztán visszajön, és a kezedre száll.
- Tuti? - Inshallah. Kipróbáljuk.
Oké.
A sivatagi beduinok
befogták és kiképezték a sólymokat. „Vadásznak, és lesz étel a családnak.”
- Tedd bele a bal kezed! - Izgulok.
Nem kell. Tartsd szorosan!
- Szorosan? - Igen.
Hűha!
Azt mondja, „Idejöttem, megtettem, amit kellett. Hol a kaja?”
Pontosan így érzek. Igen. Én is éhes vagyok.
Tessék.
Örülök, hogy találkoztam Ghost sólyommal.
Nem vájta ki a szememet. Jól viselkedett.
A show címe nem Valaki etesse meg Sólymot!
Mohameddel mi is megérdemlünk pár darab húst.
Évezredes hagyomány szerint fogjuk elkészíteni.
Kivéve az alufóliát.
Helló.
Jellegzetes arab bárány madfoon.
Egy kis szósz. Csak lásson neki a kenyérnek!
- Köszönöm. - Szívesen.
Ezt mondta, ugye?
- Igen. - Így beletenni.
- És ez egy kis szósz? - Pontosan.
Igen?
- Csípős. - Igen.
- Ez beduin étel? - Beduin, igen.
Finom.
Ez eléggé elöl van a különleges élmények listáján.
Igen.
Egy oázisban vagyunk Dubajtól egy órára,
de akár a vadonban is lehetünk. A vadonban vagyunk.
Igen.
Örülök, hogy van párnás szék a vadonban.
Aki szereti a házi kosztot, el kell jönnie erre a helyre Dubajban.
Megéri ideutazni.
Ez a Bait Maryam, ami azt jelenti, hogy „Maryam háza”.
Ő Salam Dakkak és a lánya, Nada.
Maryam volt Salam édesanyja.
- Helló. Szia. - Helló.
Salam olyan palesztin-jordán ételeket főz, amiket otthon evett gyerekkorában.
- Üdv nálunk. - Köszönöm.
Örülünk, hogy itt vagy.
Most olvastam, hogy te lettél az év női séfje.
Igen.
És az éttermet az anyukádról nevezted el, ugye?
Igen. Ezek az ő függönyei.
- Ezek az ő függönyei? - Igen.
- Hogy otthonos legyen? - Pontosan.
Úgy érzem, mintha mindig itt lenne velem.
Ha keveri az ételt, mindig azt mondja,
mintha nem is ő keverné, hanem Maryam.
Ez kedves.
Nem azért, mert a mi főztünk,
de ha megkóstolod, érzel valami energiát.
Még ha nem is közel-keleti vagy,
bárhonnan is jössz, érezni fogod. Otthon fogod érezni magad.
- Az arab fűszerek híresek. - Igen.
Ma egy különleges fogást készítünk neked.
Kibbeh nayyeh a neve, ami egy nyers hús.
Egy faluból származik. Tarshiha a neve.
Tarshiha híres a nyers húsról.
Elkészítjük neked.
A szüleim Németországból származnak.
Gyerekkorunkban anya összegyúrta a darált marhahúst, nyersen…
- Oké. - …egy kis sóval.
Egy tálban. Nassolnivalónak.
- Szóval ettem már kibbeh nayyeh-t. - Hűha! Oké.
De ez kicsit kifinomultabbnak tűnik,
mint anya hamburgerhúsa.
- Megmossuk a bulgurt. - Igen.
Leöntjük az összes vizet.
Beletesszük a fűszereket. Kömény, murdiqush.
- Murdiqush? - Igen.
Nem ismerem. Van rá angol szó?
- Mint a majorám. - Majoránna.
- Igen. Pontosan. Igen. Igazad van. - Igen, hűha.
Nem rossz, Phil.
Ez egy fűszerkeverék a kibbehhez.
Kifejezetten a kibbehhez. Sokféle fűszer.
- Sokféle? - Igen.
Szegfűszeg. Nem túl sok. Kevés.
És fahéj.
Igen.
És aztán így gyúrjuk.
Amikor azt olvastam, hogy ez a levantei konyha…
- Igen. - Az egész régió?
- Igen. - Milyen hús?
Bárány.
Az a különleges rész a lábról, a láb belsejéből,
és géppel nagyon jól megpuhítottuk.
- Főzést tanított. - Igen.
Az Államokba költözött, majd vissza ide.
Folyton rólunk gondoskodott.
Azt mondtuk, „Itt az idő, hogy olyasmit csinálj, amit szeretsz.”
Mire ő, „Éttermet akarok.”
- Ez az álmom. Igen. - Igen.
- Nézd, milyen szép! - Most ad neked egy falatot.
- Hűha! - Megmutatom, hogy kell.
Megfelelően kell enni, hogy minden ízt érezz.
Értem.
Akkor vegyél kenyeret!
- Ebből is vegyél! - Ebből, ebből, ebből.
- Azt teszem, amit mondasz. - Igen.
- Hagymát? - Igen.
Oké. Csodás.
- Egy falat? - Igen.
Rajta! Ne… Nagyon jó.
Nem tudom, mi történt, de amikor beleharaptam…
Hová repít?
Vannak pillanatok, amik elrepítenek.
Nem csak arra gondolok, hogy egy másik helyre, például Dubajba.
Hanem egy másik időbe és térbe, és más ember leszel.
- Mondanom kell valamit. - Mondd!
Őrület.
Meghatódtam.
Igen.
A végén még sírni fogok.
Amikor elkészítem, mindig anyára gondolok. Igen.
Vajon azért, mert elmondtad a történetet?
Szóltam… Figyelmeztettelek.
De… Nem hiszem, hogy csak ezért.
Őrület, hogy nemcsak ízeket érezni az ételben, hanem egy érzést is.
- Én is ezt mondom. - Igen.
Ez varázslat.
Teljes szívemet és minden szeretetemet beletettem az ételbe.
- Ezt akartam mondani. - Etetem az embereket.
- De nem akartam túlzásba esni. - Értem.
Érted?
Hát nem csodás, hogy egy étel erre képes?
Ezt szeretem a legjobban az egészben. Nem gyakran történik meg.
Bizonyos ételek finomak, és az is elég jó.
Mindig ezt mondogatjuk. „Nagyon finom. Kóstold meg!”
De ez egy másik dimenzió.
Bár itt lenne a feleségem! Ma van az évfordulónk.
- Tényleg? - El kellett volna hoznod.
- Igen. Visszajövök. - Igen.
- Hozzám is gyere el! - Jövök!
Ha ízlik a főztöm. Ha nem, akkor ne gyere!
Egy nap azt fogod mondani, „Már megint Phil?
- Elég belőle!” - Nem! Soha!
A muszlimok szent hónapja, a ramadán utolsó napjaiban
érkeztünk Dubajba.
A ramadán egy csaknem 30 napos ünnep, amikor napkeltétől napnyugtáig böjtölnek.
A böjtöt este törik meg, ezt hívják iftarnak.
Ramadán idején a régi Dubaj utcáin
ezrek gyűlnek össze, hogy megtörjék a böjtöt.
Szerencsém van, én is ott lehetek.
Találkozom Drew-val, Deannával és Peyman Al Awadhival,
aki kiváló gasztroblogger.
És találkozom ezekkel az úriemberekkel is.
Hogy vagy?
Helló, barátom.
Örvendek.
- Helló. - Szia.
- Ez mennyire csodás! - Jól vagy?
- Jól. Nem… - Kell több hely?
Nem, van helyem bőven.
A hátam és a lábam nem olyan jó, mint a tiéd.
De te…
Nézd, hogy ülök!
Biztos egész életedben ezt csináltad.
Hányan vannak itt ma este?
Úgy három-négyezer ember van itt
mindennap.
Az utcákon, ahol sétáltam. Nagyon megindító.
- Mindenki ugyanazt eszi? - Igen.
Látok narancsot, datolyát. Ez leves?
Dél-Indiából származik.
A neve kanji.
Kanji. Ismerem. Persze. Igen.
Rizskása.
Itt mindenki indiai?
- Vegyes közösség. - Vegyes?
Vannak indiaiak, pakisztániak, bangladesiek.
És mi van a táskában?
Snack.
- Snack? - Igen.
- Szeretjük. - Csak snack.
Telefonál.
Ki hív ilyen fontos időpontban?
A fiam. Azt kérdezte, „Meg szabad már törni a böjtöt?”
Igen. Itt a jelzés.
Megtörhetjük a böjtöt.
Minden össze van hangolva, az összes mecsetben megszólal
az imára hívó müezzin.
Ezért hallod… Nem visszhang.
- A kedvencem. - Libabőr.
Datolyával kezdjük.
Mindenki a datolyával kezdi?
Ennek az az oka,
hogy Mohamed próféta így törte meg a böjtöt.
Csodálatos.
Van valami a közös étkezésben. Olyan varázslatos.
Úgy érzem, valami nagy egész része vagyok.
És ha belegondolsz, hogy az ország összes többi mecsetében
ugyanezt csinálják,
akkor valószínűleg több millió ember eszi most ugyanezt.
- A világon. - Igen.
- Kérdeznék valamit. - Persze.
Amikor megszólalt a müezzin, senki nem kezdett el imádkozni.
Miért?
Pontosan. Nagyon jó kérdés.
A müezzin általában imára hív,
de nekünk most azt jelzi, hogy megtörhetjük a böjtöt.
Evésre hív.
Tizenöt perc múlva újra megszólal a müezzin,
és akkor mindenki imádkozni fog.
Meséljetek magatokról!
Mondjátok el, mivel foglalkoztok, hogy éltek itt, Dubajban!
Négy éve vagyok Dubajban.
A vegyiparban dolgozom.
- Vegyipar? - Vegyipar.
És te mióta élsz itt?
Itt születtem, itt nőttem fel.
A 12 százalékba tartozom.
A Dubajban élők többsége máshonnan jött?
- Igen. - Igen?
Az ország olyan gyorsan fejlődik,
hogy nem tudunk elég gyorsan szaporodni,
ezért mindent importálnunk kell.
Adjak szaporodási tippeket?
Most a mecsetbe mennek imádkozni?
Ó, elmentek.
- Egyesével távoznak. - Menjetek nyugodtan!
Ne kerüljetek bajba miattam! Hallom!
- Még ráérünk. - Igen?
- Örvendek. - Shukran.
Rendben, köszönöm. Örülök, hogy találkoztunk.
- Örvendek. - Öröm volt veled böjtöt törni.
Nekem volt öröm.
- Oké. - Jó volt találkozni.
Szia, Phil.
Nem tudok egyedül felállni.
Jó napot, uraim.
Költséget nem kímélve óriási, havas hegyet építettünk a sivatag közepén.
Ma két dolguk lesz, uraim.
Először is, gondoskodjanak róla, hogy az öregember
ne rezeljen be.
Ne sérüljön meg. Ne pánikoljon. Ne sírjon.
- Valami vicces? - Igen.
- Mi olyan vicces? - Semmi.
Másodszor pedig, érezzék jól magukat!
- Igen! - Igen.
Logan! DJ! Indulás!
- Csináltál már ilyet? - Igen.
- Te vezetsz. - Egy, kettő, három!
Talán nem meglepő, hogy Dubaj imádja a túlzásokat.
Itt van például a világ egyik legnagyobb fedett síközpontja.
Nem volt még részem ilyen jó havas mókában egy plázában.
- Még egyszer! - Igen!
Ha új helyen vagyok, amit még nem ismerek,
és tudom, hogy jó a kaja, szeretek vezetett sétára menni.
Idegenvezető kell.
Fogadjatok idegenvezetőt! Nem szégyen.
Ő Arva Ahmed a Frying Pan Adventurestől. Vezetett gasztrosétákat tart.
Körbevisz az Al Ras negyedben.
A kedvenc dubaji negyedem,
mert olyan pörgős és folyton változó város,
hogy néha ki akarok kapcsolni.
Itt leülsz, iszol egy csésze teát, és csak úgy vagy.
Ő Al Naz séf.
Dél-Iránból jött,
és új szintre emelte az egyik kedvenc kenyeremet.
- Ragag. Hallottál már róla? - Nem tudom.
A „raga” jelentése: nagyon vékony.
- Mint a palacsinta? - Igen. De még vékonyabb.
Jó forró lehet. Innen is érzem.
Igen. Azbesztkeze van, barátom.
Mint a festő vászna, elszabadulhat a képzelet.
- Imádom tojással. - Imádom a tojást.
Itt a legtöbb ételnek van egy nagyon kifinomult összetevője,
a Chips Oman.
A szomszédos Ománból származik.
- Fűszeres. - Igen.
Csilis.
Utána pedig jöhet a mehyawa nevű halszósz.
Lényegében tartósított szardellaszósz.
- Kész. - Hűha!
- Elfelezzük. - Remek.
Még mindig forró.
- Semmi vész. - Te is azbesztkezű vagy.
Így igaz.
- Ha indiai vagy… - Igen.
- Megszoktad. - Igen.
Oké.
A chips az egyik fő összetevő.
Nemcsak magában esszük, hanem ízesítőnek is használjuk.
Kóstoljuk meg a teáját is!
- Édes. - Oké?
Ezek után fogorvosra van szükség.
A dubajiak így isszák a teát.
Jó sok cukorral.
- Köszönöm. Sepas, Al Naz séf. - Köszönöm. Örülök.
Tudom, hogy már megint kenyér,
de imádom a kenyeret.
- Helló. Salaam-Alaikum. - Salaam-Alaikum.
Ezt nézd!
Mint egy kenyérkiállítás.
Elkészítik a munkások megszokott kenyereit,
mert sok férfi otthon hagyta a családját,
a feleségük egy másik országban van.
Ezek a közösségi helyek.
Az én kedvencem a sajtos za'atarral.
- Za'atar és sajt. Veszek… - Za'atar és sajt. Hajrá!
- A világ grillezett sajtjai, ugye? - Igen.
Ez a helyes reakció.
Arva.
- Isteni fúzió. - Az.
Az afgánok közel-keleti za'atar fűszerkeveréke
és az ultrafeldolgozott sajt.
Ez… Annyira isteni…
Mindig így történik a varázslat, nem?
Keresztbeporzással.
Kérsz rá még egy beporzást?
Igen! Csináld!
- Csípős… - Mint aki pisztolyt vesz elő!
Az emirátusi-iráni háztartásokban ezt használják.
Kiváló termék.
- Egy amerikai sas van… - Louisianában gyártják.
Gyerünk!
Inkább ecetes, mint csípős. Bald Eagle a neve, de sas helyett sólyomnak hívjuk.
Sólyomszósz.
Most már a mi szószunk.
Örülök, hogy van ilyenetek.
Amit a munkásokról mondtál…
Mindenféléket hallunk otthon.
De most, hogy itt vagyok, azt is hallottam, hogy a többség
azért döntött úgy, hogy eljön, mert itt többet keres,
és küldhet haza pénzt.
Apám azért jött Dubajba, mert úgy érezte,
itt olyan lehetőségei vannak, amik otthon nincsenek.
Nem mindenkinek,
de sokaknak ez a lehetőségek országa.
Mindkét kenyér finom volt.
Kíváncsi vagyok, mi lesz a desszert.
Meglepő dolgot mondott. „Tudod, mi jó?”
Tevetejes csoki.
Soha nem kerestem tevetejes csokit, mégis megtaláltam.
De bármit megkóstolok.
- Ne kritizáld, míg nem kóstoltad! - Dehogy.
Nemrég volt tevés élményem.
Na, tessék.
- A tevetejnek enyhén sós az íze. - Igen.
Nagyon értékes. Egy tehén 40, 50, 60 liter tejet ad naponta.
Egy teve napi hat-hét litert.
És még panaszkodnak is.
Nem bántom szegény tevekirálynőket.
- Ők a sivatag hajói. - Beszólok a tevéknek.
- Kezdjük ezzel! - Köszönöm.
Oké.
Tudod, mit akarok mondani?
Érezni a teve ízét.
Csak viccelek.
Nagyon jó csokoládé.
Rá nem jönnék, hogy az ellenségemből készült.
Ez a legjobb dolog, amit egy teve adhat.
Ma este az Ossianóba megyünk,
az Atlantis Palm Hotel éttermébe, Gregoire séffel.
Úgy tudom, látnivaló is vár evés közben.
Ha hallasz róla, kicsit furának hangzik,
de amikor itt ülsz, igazán elbűvölő.
Nem tudom, láttam-e már akváriumot
ennyi különböző hallal, rájával és cápával.
Valóban. A legenda szerint 65 000 állat van itt.
Hatvanötezer állat?
Azt a kicsit kérem előételnek,
a nagyot főételnek. Így működik?
Rögtön küldök valakit. Nem, sajnos nem tehetjük.
Elég fura halat enni…
Halak szeme láttára.
Valaki halat eszik, mire az akváriumból egy másik hal: „Anya!”
Mesélj magadról! Honnan jöttél?
Franciaországból, Bretagne-ból, az ország nyugati részéről.
- Igen. - Gyönyörű. Az óceán inspiráló.
A váratlan dolgok is inspirálják.
A vacsora elején a bort gyertyával dekantálja, hogy lássa az üledéket.
Elegáns, de nem szokatlan.
Kivéve, hogy a bor alkoholmentes, mert ez egy muszlim ország.
Aztán jön a gyertya.
Ami nem is gyertya, mint látható.
Libamájból van.
A legjobb.
Valóban, igen.
A viasz fehér csokiból és kacsazsírból készült.
Helló.
A legjobb ellenségem.
Imádom. De megpróbálom a vendég figyelmét az ételre terelni.
Nehéz feladat, mert el akarják vinni a show-t, nem?
Azt kell mondanom, nagyon finom.
Cápa!
Próbálunk érzelmeket kiváltani. Nagyon fontos.
Belőlem boldogságot váltasz ki.
Igen. De félelmet is kiválthatok.
Most az következik?
Nem félelem. Csak valami ismeretlen.
Oké, attól félek, szóval…
A következő fogás.
Oké, egy kincsesláda.
Mindenki készen áll?
- Most dugd be a kezed… - Mi?
Nem tudod, mi van benne.
Semmi baj.
Helló.
Hűha! Örülök, hogy óvatosan nyúltam bele,
mert ismerem már ezeket a kis rosszaságokat.
- Richard… - A lényeg…
A sztori lényege, hogy nem tudod, mi van benne.
- Tengeri sün, nem mindenki szereti. - Én szeretem.
És mivel a séf mangóval, hínárral, pisztrángkaviárral
és kimchi fagyival készítette el, ti is tuti szeretnétek.
Hideg, és istenem, mennyire finom.
A következő fogást a régi, klasszikus dél-francia levesek ihlették.
De ahogy prezentálják, az 21. századi és dubaji.
- Só képződik. - A hallal nem sokat csinálunk.
Filézzük, a tetejét kissé pirítjuk, így kijön az olaj.
Aztán ráöntjük ezt a varázslatos dolgot.
Hogy képződött a só?
- Varázslat. Nem árulom el. - Varázslat.
Hihetetlen. Sosem láttam ilyet.
Ízre lényegében olyan, mint a bouillabaisse.
Ne nézzetek!
Halló? Ted? Hallasz?
Vonalban vagyok?
Én hallak. Te hallasz?
- Próbállak… - Itt vagy!
- Szia, Phil. - Örülök, hogy látlak.
- Mióta vagy Dubajban? - Egy hete. Jártál már itt?
Nem, soha.
Nagyon különböző emberek élnek itt
a világ minden tájáról.
Van a városnak egy régi része
régi piacokkal, a másik része pedig futurisztikus.
Itt található a világ legmagasabb épülete.
- Tudod, ahol Tom Cruise… - Igen.
Richard azt akarta, utánozzam le a jelenetet,
de a biztonsági óvintézkedések nélkül.
Itt van ez a szalvéta.
Azért teszem az ölembe, mert ezt küldték a szobámba.
- Látod? - Istenem, egy desszerttál!
Egy egész desszerttál mindenféle süteményekkel.
Ezt nézd! Fogalmam sincs, mi ez.
- Hát nem gyönyörű? - Hűha!
Mint egy Hupikék törpike kakija.
Vagy babaorrszívó.
Hé! Megkóstolom. Mehet?
Istenem.
Fagylalt vagy sütemény?
Olyan, mint egy csodás mályvacukros krém a közepén málnával.
Jesszusom.
Mit vacsoráztál ma?
Elmentünk egy halétterembe, és csirkés piccatát ettem.
Tisztára, mint az apám.
Amikor halétterembe mentünk…
Bejártuk Olaszországot, elmentünk az Amalfi-partra,
de akárhol is voltunk, azt kérdezte a pincértől,
„Van borjúszelet?”
Mire én, „Apa, miért nem kóstolsz meg
olasz specialitásokat?” Mire ő, „Szeretem a borjút.” Én meg…
Mindenhol azt mondták, nincs.
Végül elmentünk a világ egyik legjobb tengeri éttermébe
az Amalfi-parton.
Az étteremben mindenhol nagy betűkkel kiírva, „tenger gyümölcsei”.
Odajön a pincér, lélegzet-visszafojtva figyelek.
Apa megkérdezi, „Van borjúszelet?”
Felrobbanok.
„Miért ragaszkodsz a…?”
A pincér azt mondja, „El tudjuk készíteni önnek.”
Mire apám, „Köszönöm.”
Többé nem vontam kérdőre.
Ezért szeretjük apát.
Viccet mesélsz. Van vicced?
- Van viccem. - Izgatottan várom.
Egy idősebb házaspár
vacsorára megy a barátaihoz.
Vannak ott férfiak…
A feleség a nőkkel beszélget, a férfi a barátaival, idős urakkal.
Azt mondják neki,
„Jól nézel ki. Szellemileg is frissnek tűnsz.”
Azt feleli, „Az is vagyok.
Szedek egy gyógyszert a memóriámra,
és csodákat művel.”
Erre az egyik férfi,
„Nekem is jól jönne. Mi a neve?”
Mire az emberünk, „A neve…
Ó, te jó ég…
Jó illata van. Tudod…
Egy virág, és a szárán
tövisek vannak, és minden…”
Mire a másik, „Rózsa?” Mire emberünk, „Rózsa! Mi a gyógyszerem neve?”
Tökéletes. El kell mondanom,
hogy ennek egy másik verziója apa kedvenc és legjobb vicce.
Komolyan, hogy pont ezt a viccet mondtad,
az igazi tisztelgés előtte.
Isten áldjon.
Ted, annyira szeretlek. Barátom, aludj jól!
- Megyek haza… - Láthatom az öcsédet?
Nem akarom, hogy rémálmaid legyenek, de itt van.
- Fiatalabb. - Sokkal fiatalabb.
- Nagyon jóképű. - Elég, Ted.
Biztonságos utat.
Köszönöm, barátom. Szuper. Ted Danson, emberek.
A ma esti találkozó az Al Qbabhban lesz,
azon kevés dubaji éttermek egyikében,
ahol emirátusi ételeket szolgálnak fel.
Juhé!
Mindenki itt van, akivel a héten összebarátkoztam.
És mások is, például Peyman húga, Sahar,
továbbá Trevor James, a Food Ranger a YouTube-ról.
Úgy tudom, nagyon jó ez a hely.
- Emirátusi stílusban. - Igen.
És összeérintjük az orrot.
- Igen? - Igen.
- Nem biztos, hogy bírni fogod. - Nézd az enyémet!
Nagyon jó.
- Te is csinálod? - Nem.
„Vidd innen az orrodat!”
Nem tudom, mi van alatta, de izgatott vagyok.
Ez a vacsora?
Nem. Ez az előétel.
Ez az üdvözlőtál.
- Nekilátunk? - Hűha!
Őrület. A tenger mindenféle gyümölcsei.
- Mivel kezdjük? - A garnélával.
Kézzel.
- Oké. Értem. - Igen.
- Csapj le rá! - Remek.
Jó móka. És finom.
Rengeteg finom étel.
- Tartósított citrom. Az arab… - Imádom. Kóstoltad már?
- Igen. Az Arab Teaházban. - Ó, igen.
Az első napon.
Ha még tíz napig maradnál, soha nem mennél el.
Ez történik mindenkivel, aki Dubajba jön.
„Csak egy kicsit maradunk, aztán elmegyünk.”
És eltelik 20 év.
Dubaj történelmében az a remek,
hogy sokféle ember gyűlt itt össze.
Igen. Abszolút. A legjobb hely a fajkeveredésre.
A világ bármely részéről is jöttél, itt rögtön otthon érzed magad.
Száz százalék.
Minden percét imádtam.
Az első benyomás Dubajról, ha átautózol rajta,
„Istenem, mennyit költenek építkezésre!”
De ha a felszín alá nézel, csodás emberekkel találkozol.
Köszönöm a kedves fogadtatást,
a nagylelkűséget, a vendégszeretetet
és a szeretetet, amit irántam tanúsítatok,
nem azért, mert rólam van szó, hanem mert ilyen a természetetek.
Nagyon kedves, és örök emlék marad.
Egy pohár vízzel koccintok rátok.
Egy pohár vízzel koccintunk. Dubajban ez a menő.
- Ez az! - Halal módon.
Igen.
Nem hittem, hogy egyszer Dubajba jövök nyaralni
az öt évvel ezelőtti rövid tartózkodás után.
Egy pláza az egész. Miért mennék oda?
Már tudom, az első benyomás csalóka.
Ez a tanulság.
Soha nem tudhatod.
A feliratot fordította: Klein Szilvia