Dette er Atmosphere, baren og restauranten
i 122 etasje i den høyeste bygningen i verden, Burj Khalifa.
Og dette er en av de dyreste burgerne i verden.
Se på den.
-Er det gull? -Ja, 24-karat gull.
Jeg vil spise burger på denne måten.
Nyt.
Jeg må vise deg. Se her.
-Herregud! -Nei.
Herregud!
En glad og sulten mann
Reiser over sjø og land
Han søker mer forstand
Om pasta, svin, kylling og lam
Han kjører til deg
Han flyr til deg
Han vil synge for deg
Og danse for deg
Han vil le med deg
Og gråte med deg
Det er bare én ting han ber om
Kan noen
Kan noen gi mat til Phil?
Noen må gi ham mat
Marhaba fra Dubai.
En glitrende storby ved Persiabuktas kyst på Den arabiske halvøy,
Dubai er den største byen i De forente arabiske emirater.
Jeg fløy hit på vei til Cape Town med sønnen min, Ben.
Han jobbet med serien på den tiden. Og vi hadde en mellomlanding her i Dubai.
Det var over 38 grader, så hva gjør man?
Vi dro til kjøpesenteret.
Det er det største i verden.
Jeg tenkte at det var Dubai.
Jeg tok feil.
Bak glitteret er det en eldre del man ikke hører mye om,
og jeg vil utforske den.
Men enten du er her, eller i den delen av Dubai som ser slik ut,
er du i en by full av innvandrere.
Omtrent 85 % av Dubais innbyggere flyttet hit fra andre land,
noe som gir fantastisk verdensmat.
Som på dette spesielle stedet drevet av tre brødre.
Hvorfor vil brødre jobbe sammen?
Mohammad, Wassim og Omar Orfali er fra Syria,
og de åpnet den beste restauranten i hele Midtøsten og Afrika.
Dette er Orfali Bros.
-Hallo. Endelig. -Mohammad.
-Hallo. -Står til?
-Hyggelig. -Hallo, team.
Hallo.
I dag er jeg heldig, Mohammad skal lage mat til meg
mens jeg står i baren.
Brødrene dine er her, men har du annen familie i Syria?
-En del av familien er i Syria. -Drar du dit?
-Dessverre ikke. -Det er en tøff tid.
Ja. Jeg forlot Syria i 2005.
Sist jeg var der var i 2009, dessverre.
-Det er lenge. -Vi skal tilbake.
Vi er fra Aleppo, en av de eldste, bebodde byene i verden.
Ja.
Kompleksiteten i maten fra Aleppo
stammer fra så mange lag av år, århundrer, mennesker,
ingredienser og kokker.
-Skål. -For Syria og dere.
-Ja. -Takk.
Den er litt vinaktig.
Rose og kirsebær kombucha.
Klar?
-Er jeg klar? Ja. -Fantastisk.
Den første handler om mais.
Tostadaen er laget av masa.
Vi lager den fra bunnen av.
Dette er første laget er sprøtt.
Så kommer det kremete, av maisjusen. Emulgert og gjort til en krem.
Er dette inspirert av Mexico?
Absolutt.
Hvordan fant du meksikansk mat fra Syria?
Jeg har lest mye om meksikansk mat.
Du må dra dit.
Jeg vil dra, men Mexico er langt unna. Jeg må planlegge det godt.
Du er langt unna meg, men jeg dro likevel.
Maissilken også, den steker vi.
-Da smaker vi. -Jeg har aldri smakt maissilke.
-Se. Nydelig lokal mais. -Hele kolben brukt.
Tar du den i én bit eller to?
Én bit? Jeg tror ikke det.
Ja. Jeg vil høre det. Det er det sprø,
den kremete, eksplosjonen av mais.
Du får ikke bare alle teksturene, du får alle smakene.
Og du skjønner hvor mange ulike smaker mais har.
Neste…
En kaviarbolle fylt med smetana.
Smetana er rømme fra Russland.
Dette er en av våre mest populære retter.
Lurer på hvorfor. Det er en veldig sjenerøs haug.
Ja. Det blir to biter.
Den første biten, kaviaren alene, slik.
Vær så god. All kaviaren.
Dypp den i smetanaen.
Jeg har aldri spist så mye kaviar i én bit.
Én bit. Vær så god.
Jeg har en til broren.
Nei! Liker du å jobbe med brødrene dine?
-Helt ærlig? -Ja.
-Ja og nei. -Ja og nei?
-Richard? -Richard.
Du er heldig, han liker deg. Jeg var usikker.
-To biter. -Først kaviaren.
Og den andre, bollen.
-Ikke vent. Vær så god. -Ikke vent. Sluk den…
-Ja. -Takk for at du ga ham den.
Jeg har ventet på det rette øyeblikket å sparke deg på.
Det skal ende med noe positivt.
Vi kan fortsette til du sier stopp.
Du kan bli her en stund.
Festmåltidet fortsetter. Røkt aubergine med stekt rød paprikatahini,
spiselige blomster og to typer chili.
Sichuan møter Syria med wagyu-dumplings.
En salt éclair fylt med soppkrem og toppet med kvede,
og prosciutto laget av oksekjøtt i stedet for det vanlige svinekjøttet.
-Én bit? -Én bit.
Jeg liker det, enn du?
Greit.
Etter å ha spist all den spektakulære maten
var jeg stappmett.
Da sa han: "Jeg har en burger."
Jeg mistet min siste burger. Jeg mister ikke denne.
Da begynner vi.
Håndhakket wagyu-kjøtt, min saus og litt karamellisert løk.
Jeg vet ikke. Beste burgeren noensinne?
Ja, kanskje.
-Richard, ikke vær dum. -Ja.
Jeg må til Dubai når jeg vil ha en burger, du har ødelagt dem for meg.
Jeg spiste alt Mohammad lagde, og så introduserte han meg for brødrene.
De er konditorer.
-Er dette de berømte brødrene? -Wassim er geniet.
-Wassim, er du et geni? -Ja.
Nei.
-Og Omar. -Omar? Hva gjør han?
Begge er konditorer.
Jeg elsket: "Dette er broren min. Han er et geni. Dette er min andre bror."
Er han et geni, men ikke han?
-Han er… -Er han Fredo?
Nei, han er ryggraden.
Se så fint brødrene jobber sammen.
Så du det, Richard?
Se på det vakre franske bakverket, men de har aldri vært i Frankrike.
Og denne er sprø med dulce de leche.
Takk, chef. Chefer.
Inspirert av vår kultur. Sjokolade og kirsebær.
-Se på det. -Vær så god.
Rispudding formet som en mandarin.
Som et oransje egg.
Hvor kommer pistasjen fra?
Fra Aleppo.
-Det er en svart sesam-yuzu-kake. -Kan du fatte det?
En hasselnøttpralin i den franske konditoren Pierre Hermés stil.
Mango.
Vi har aldri spist så mange desserter før.
Velkommen til min siste scene.
Nå er det på tide å utforske gamle Dubai.
Hvilken bedre måte å bli kjent på
enn ved å møte noen som har vært i alle land i verden.
Drew Binsky er trolig den beste reise-youtuberen
på hans alder i verden.
Han gjør ting jeg ikke hadde drømt om, selv da jeg var så ung.
Hva?
Men jeg får to med meg,
Drews medsammensvorne, Deanna, er også her.
-To jøder og en filippiner. -Ja.
-Det er en ny sitcom. -Det er det.
Nevnte jeg at de giftet seg? Nå nylig.
Velkommen til Dubai.
-Er dette bryllupsreisen deres? -Ja.
-Takk for at jeg får være med. -Med glede.
-Så du for deg bryllupsreisen sånn? -Ja.
Hei, står til?
-Hva heter du? -Nihal.
Nihal, jeg heter Phil.
-Drew. -Deanna. Hyggelig.
-Liker dere indisk mat? -Ja. Jeg elsker indisk.
Jeg også.
-Fortell om dette. -Det er paratha, sant?
Ja, dette er løk-paratha og dette er aloo methi paratha.
-Den beste pannekaken du har smakt. -Jeg liker det.
Om kvelden er det lang kø, det er vanskelig å komme inn.
Vi kom til rett tid.
-Ok, da begynner jeg. -Kjør på.
-Vent, Nihal. -Viktig øyeblikk.
Umiddelbart smil. Hvordan er det? Litt sterkt, sant?
-Det er så godt. -Den er sterk.
Drew minner meg på at jeg burde ha begynt å reise mye tidligere.
Dere er fortsatt unge, men dere har allerede
vært i alle verdens land.
-Alle. -Hvor mange er det?
Hundre og nittisyv.
-Ja. -Jeg kommer ikke til 197 land.
Jo, det kan du.
Det er dette jeg prøver å si, reis mens du er ung.
-Reising er den beste utdannelsen. -Ja!
-Jeg sier det til alle. -Punktum.
-Og jeg kan legge til noe. -Ja.
At hvis du kan reise med noen, kan du erobre verden, gjøre hva som helst.
Jeg trodde du skulle si: "Hvis du kan reise med noen,
kan du bo med dem."
Monica og jeg dro til Europa etter bare tre måneder.
Sånn testet vi forholdet,
når er man mer sammen enn når man er på reise?
-Man ser det gode og det dårlige. -Monica ser mest av det dårlige.
Vi skal til… Hvor skal vi?
Til tebutikken, det er afghansk te.
-Ja. -Arabisk tehus.
-Ja. -Du glemte hvilket land du er i.
Det arabiske tehuset er i Bastakiya-området.
Ikke Buster Keaton-området.
Jeg vet dette er gamle Dubai, men jeg forventet kanskje
-noe tusen år gammelt. -Nei
-Det er historie her. -Ja.
Når vi sier "gamle Dubai", er dette fra 50, 60 år siden, sant?
-1970-, 1980-tallet. -Virkelig?
Det er en bukt her, det var der folk først slo seg ned,
kjøpmenn og handelsmenn kom dit.
-De høye bygningene er på grunn av oljen. -Er det olje her?
Før dette ble bygget, var det bare telt i ørkenen.
Det stemmer.
Man kan trygt si at de har kommet langt siden telt i ørkenen.
-Der er det. -Tehuset.
-Det arabiske tehuset. -Ja.
Dette er så nær en kamel jeg vil…
Jeg ville ta deg med hit, det føles mer tradisjonelt.
-Det gjør det. -Det kommer mye mat med te.
De spesialiserer seg på te.
Har du et favorittreisemål?
Vi elsker Iran.
-Gjør dere? -Jeg elsker Iran.
-Gjestfriheten. -Ja.
I Midtøsten er folk så vennlige.
-Jeg ser det. -Ja.
Unnskyld meg, her er brødet.
-Det ser godt ut. -Ja.
Nydelig brød, og her er salaten.
Salat. Jeg liker salat.
Se på dette.
Lammeskank-machboos. Kylling-salona. Jeg elsker disse navnene.
Er det lam?
-La oss smake. -Ja.
-Skål. -Gruppe-skål.
Herregud. Så mykt.
Eierne Rania og Ali
kom bort for å sjekke at vi gjør alt riktig.
Hva smakte du på?
Sitrontikka?
Fantastisk.
Det er en unik rett i denne verdensdelen.
-Marinert i svart sitron. -Dette er en svart sitron.
-Tørket. -Jeg har aldri sett det før.
Skal jeg klemme den?
Eller spise den.
-Kan jeg? -Selvsagt.
Hadde du ikke sagt det, hadde jeg holdt meg unna,
men den er veldig god.
Nå må du smake på risen. Stjernen i showet.
-Greit. -Vær så god.
Vi har en ny stjerne.
Jeg har ventet på det.
Det er Alis mammas oppskrift.
Nå og da gir vi henne litt av maten for å smake,
så hun kan si oss om den når opp til hennes standard.
-Er hun veldig streng? -Ja, litt.
Da smaker jeg.
Hvor er moren din?
-Hva heter hun? -Mariyam.
Mariyam.
Velkommen til den verste oppfølgeren i historien: Schlemiel av Arabia 2.
Ikke vant til dette ennå.
Kameler.
Jeg liker dette mye mindre enn deg.
Jeg dro helt ut til ørkenen, så mens vi er her
kan vi gjøre noe annet som skremmer meg, falkonering.
Hallo, min venn.
Dette er Mohammed fra Nara Desert Escapes,
og han skal lære meg en ting eller to
om denne fuglen med et veldig langt, skarpt nebb og klør.
Dette er Ghost. Vandrefalk.
-Et symbol på dette landet. -Ja. Vakker.
Han er det raskeste dyret på planeten.
Disse karene kan stupe i en hastighet på 389 kilometer i timen,
som er omtrent 242 mph.
Skal han fly nå?
Ja, og så lander han på hånden din.
-Er du sikker? -Vi prøver.
Ok.
Beduinene bodde i ørkenen, de fanget og trente opp disse.
"De jakter så vi har mat."
-Stikk venstre hånd inn. -Litt nervøs.
Nei. Hold godt på denne.
-Holde den godt? -Ja.
Jøss.
"Jeg kom, jeg gjorde det jeg skulle. Hvor er maten?"
Jeg føler akkurat det samme. Ja. Jeg er også sulten.
Der er den.
Jeg var glad for å møte falken Ghost.
Han angrep ikke øynene mine. Han var en snill gutt.
Men dette er ikke Somebody Feed Falcon.
Mohammed og jeg fortjener også litt kjøtt.
Vi skal gjøre det slik de har gjort det i tusener av år.
Minus folie.
Hallo.
Vi har en arabisk madfoon av lam.
Her har dere saus. Forsyn dere med brød her.
-Takk. -Takk.
Han sa vi skulle gjøre dette, sant?
-Ja. -Forsyne oss sånn.
-Og med denne sausen. -Nettopp.
Ja?
-Det er sterkt. -Ja.
-Er dette beduinmat? -Dette er beduin, ja.
Det er nydelig.
Dette er noe av det mest unike jeg har opplevd.
Ja.
Vi er i denne oasen en time utenfor Dubai,
men vi kan like gjerne være i villmarken.
Ja.
Jeg er glad for at de har en stol med puter i villmarken.
Hvis du liker hjemmelaget mat, må du komme til dette stedet i Dubai.
Det er verdt reisen.
Dette er Bait Maryam, som betyr "Maryams hus".
Dette er Salam Dakkak og datteren hennes, Nada.
Maryam var Salams mor.
-Hallo. Hei. -Hallo.
Salam lager den palestinsk- jordanske maten hun vokste opp med.
-Velkommen. -Takk.
Det er gøy at du er her.
Jeg leste at du er årets kvinnelige kokk.
Ja.
Og denne restauranten er en dedikert til moren din, sant?
Ja, disse gardinene er fra henne.
-Var det gardinene hennes? -Ja.
-Skulle det føles som hjemme? -Nettopp.
Jeg føler at hun er rundt meg hele tiden.
Hun sier at det er Maryam som rører i gryten gjennom henne.
Så søtt.
Ikke bare fordi det er vår mat, men du kan smake en viss energi.
Selv om du ikke er fra Midtøsten, vil du merke det. Du føler deg hjemme.
-Arabere er kjent for krydder. -Ja.
Vi har en spesiell rett til dere i dag.
Det kalles kibbeh nayyeh, som er rått kjøtt.
Hun er fra en landsby. Den heter Tarshiha.
Tarshiha er kjent for rått kjøtt.
Vi vil gi deg det.
Foreldrene mine kom fra Tyskland.
Da vi var små, rullet mamma kjøttdeig…
-Ok. -…med litt salt.
I en bolle. Og det var maten min.
-Så jeg har spist kibbeh nayyeh. -Jøss. Ok.
Ja, men dette ser mer sofistikert ut enn mammas hamburgerkjøtt.
-Vi burde vaske bulguren. -Ja.
Etter det, fjern alt vannet.
Så har vi i alt krydderet som spisskummen, murdiqush.
-Murdiqush? -Ja.
Finnes det et engelsk ord for det?
-Det er som "margoram". -Merian.
-Ja. Nettopp. Det stemmer. -Ja, jøss.
Ikke så ille, Phil.
Dette er kibbeh-krydderblandingen.
Den er til kibbeh, masse krydder, blandet.
-Ulike krydder? -Ja.
Nellik. Ikke for mye. Litt.
Og kanel.
Ja.
Og så gjør vi sånn.
Jeg leste at dette er levantinsk mat.
-Ja. -Er det hele området?
-Ja. -Hva slags kjøtt er dette?
Det er lam.
Kjøttet fra innsiden av beinet,
det kjøres glatt i maskinen.
-Hun var kokkelærer. -Ja.
Så flyttet hun til USA og tilbake hit.
-Tok seg av oss. -Ja.
Så sa vi: "Det er på tide at du gjør noe du elsker."
"Jeg vil ha en restaurant."
-Dette er drømmen min. Ja. -Ja.
-Se så vakkert dette er. -Hun gir deg en bit nå.
-Jøss. -Jeg skal vise deg hvordan.
Du må spise den riktig for å oppleve smakene.
Skjønner.
Ta brødet ved siden av deg.
-Velg fra dette… -Så dette og dette.
-Jeg gjør som du sier. -Ja.
-Liker du løk? -Ja.
Ok. Fantastisk.
-En bit? -Ja.
Vær så god. Ikke… Så godt.
Jeg vet ikke hva som skjedde, men da jeg begynte å spise…
Hvor tar det deg til?
Noen øyeblikk er transporterende.
Jeg mener ikke bare som til et annet land, som Dubai.
Men til en annen tid, sted og et annet menneske.
-Jeg må si deg noe. -Si det.
Det er så sprøtt.
-Jeg føler meg emosjonell. -Ja.
Du får meg til å gråte.
Når jeg lager den, tenker jeg på mamma. Ja.
-Jeg vet ikke om det er fordi du sa det. -Ja. Jeg advarte deg.
Men… Jeg tror ikke det er det.
Jeg syns det er så vilt å kjenne en følelse i mat.
-Det var det jeg sa. -Ja.
Det er magi.
Jeg la hele mitt hjerte og all min kjærlighet i maten.
-Jeg skulle si at… -Jeg må gi folket mat.
-…det virket litt mye. -Jeg forstår.
Men du forstår?
Er det ikke utrolig at mat kan gjøre det?
Det er det jeg elsker mest ved det. Det skjer ikke hele tiden.
Enkelte retter er nydelige, og det er nok.
Det er alltid poenget. "Dette er fantastisk. Smak."
Men nå snakker vi om en annen dimensjon.
Skulle ønske kona var her. Vi har bryllupsdag i dag.
-Virkelig? -Du skulle tatt henne med hit.
-Ja. Jeg kommer tilbake. -Ja.
-Lov å besøke meg. -Selvsagt.
Hvis du liker maten min. Hvis ikke, ikke kom.
En dag vil du si: "Phil igjen?"
-Nei. Aldri. -For mye!
Vi kom til Dubai på slutten av den muslimske hellige måneden,
kalt ramadan.
Ramadan er en høytid der man i omtrent 30 dager
faster fra soloppgang til solnedgang,
og når man bryter fasten hver kveld, kalles det iftar.
I gamle Dubai samles flere tusen i gatene for å bryte fasten sammen,
og jeg er heldig som får bli med.
Jeg skal møte Drew, Deanna og Peyman Al Awadhi,
som er en fantastisk matblogger.
Og så møter jeg alle herrene rundt meg.
Står til?
Hallo, min venn.
Hyggelig å møte deg.
-Hallo. -Hei.
-Er ikke dette kult? -Går det bra?
-Ok. Jeg er… -Trenger du mer plass?
Nei, jeg har masse plass.
Det er ryggen og beina mine som ikke er like gode som dine.
Men du…
-Se hvordan jeg sitter. -Du har gjort det hele livet.
Hvor mange er her i kveld?
Det er mellom tre og fire tusen om dagen,
hver dag.
Det var emosjonelt å gå gjennom gatene.
-Og alle spiser det samme? -Ja.
En appelsin, dadler. Er dette suppe?
Den er fra Sør-India.
Det kalles kanji.
Kanji. Jeg kjenner til det. Ja.
Det er risgrøt.
Er alle her indere?
-Det er et blandet miljø. -Blandet?
Vi har indere, pakistanere. Folk fra Bangladesh.
-Og hva er i posen? -Det er snacks.
-Snacks? -Ja.
-Vi liker snacks. -Bare snacks.
Han er på telefonen.
Hvem ringer på dette tidspunktet?
Sønnen min spurte: "Er det på tide å bryte fasten."
Ja. Der er bønneropet.
Nå kan vi bryte fasten.
Det er synkronisert, alle moskeene kaller til bønn samtidig.
Det er derfor du hører… Det er ikke ekko.
-Det er det jeg liker best. -Gåsehud.
-Vi bryter fasten med dadlene. -Alle begynner med en daddel.
Grunnen til det er at det var slik profeten Muhammad brøt fasten sin.
Dette er så kult.
Det er noe med å spise sammen. Det er så magisk.
Jeg føler meg som en del av noe stort.
Og hver eneste moské i landet gjør det samme,
millioner av mennesker spiser det samme.
-I verden. -Ja.
-Tilgi spørsmålet. -Ja.
Da jeg hørte bønneropet, var det ingen som stoppet for å be.
Hvorfor det?
Nettopp. Veldig godt spørsmål.
Vanligvis er bønneropet for bønn,
men for oss er dette tegnet på at du kan bryte fasten.
Vi skal spise.
Det kommer et nytt bønnerop om ett kvarter,
og da ser du at alle går for å be.
Fortell meg om dere selv.
Hva gjør dere, hvordan er livet i Dubai.
Jeg har vært i Dubai i fire år. Jeg jobber med kjemikalieproduksjon.
-Kjemikalieproduksjon? -Produksjon.
-Hvor lenge har du bodd her? -Jeg er oppvokst her. Jeg er herfra.
Jeg er en av de tolv prosentene.
Så de fleste som bor i Dubai kommer fra et annet sted?
-Absolutt. -Sant?
Landet har vokst så raskt at vi ikke kan formere oss raskt nok,
så vi må importere alt.
-Trenger du tips? -Ja.
De drar til moskeen nå for å be.
De gikk.
-Én etter én går -Ikke la oss oppholde dere.
Dere må ikke havne i trøbbel. Der.
-Vi har fortsatt tid. -Ja?
-Hyggelig. -Shukran.
Greit, takk. Hyggelig å møte deg.
-Hyggelig. -Det var en glede å bryte fasten med deg.
Det var min glede.
-Greit. -Hyggelig å se deg.
Ha det, Phil.
Jeg trenger hjelp til å komme opp.
God ettermiddag, herrer.
Vi har investert stort for å bygge et snøfjell
midt i en ørken.
Dere har to jobber i dag.
Den første er å sørge for at den gamle mannen som med dere
ikke blir redd.
Skader seg, blir redd eller gråter.
-Er det noe som er morsomt? -Ja.
-Hva er så morsomt? -Ingenting.
Den andre jobben er å ha det så gøy som mulig!
-Ja! -Ja.
Logan! DJ! Da setter vi i gang!
-Har du gjort dette før? -Ja.
-Ok, du kjører. -Én, to, tre, kjør.
Dubai er ikke et nøysomt sted.
Dette er et av verdens største innendørs skianlegg.
Jeg har aldri hatt det mer gøy i snøen på et kjøpesenteret.
-Igjen! -Ja!
Noe jeg elsker å gjøre når jeg er på et nytt sted,
og jeg vet at maten er god, er å få en omvisning.
Jeg trenger guiding.
Skaff en guide, folkens. Det er ingen skam i det.
Dette er Arva Ahmed,
hun driver et selskap som heter Frying Pan Adventures,
og hun tar meg med rundt i Al Ras-området.
Dette er favorittdelen min av Dubai, fordi det er en hektisk by,
noen ganger vil du slappe av.
Her kan du sette deg ned, drikke chai og bare være.
Dette er chef Al Naz.
Hun er fra sør i Iran,
og hun har gjort mitt favorittbrød mye bedre.
-Ragag. Har du smakt ragag? -Jeg vet ikke.
Fra ordet "raga", som betyr tynn.
-Som en crêpe? -Nettopp. Men enda tynnere.
Den er veldig varm. Jeg kjenner det herfra.
Ja. Hender av asbest, min venn.
Dette er som lerretet ditt, du kan gjøre hva som helst.
-Jeg liker egg. -Alt med et egg.
Men så er det en raffinert ingrediens i de fleste rettene våre, Chips Oman.
Dette er fra nabolandet, Oman.
-De er krydret. -Ja.
Chilismak.
Vi tilsetter det og en fiskesaus kalt mehyawa.
En saus av konservert ansjos.
-Sånn ja. -Jøss.
-Vi deler den i to. -Flott.
Den er veldig varm.
-Det går bra. -Se, hender av asbest.
Det er sånn det er.
-Du vokser opp i et indisk hus… -Ja.
-Du er vant til det. -Ja.
Ok.
Potetgullet er som hovedingrediensen.
Det er ikke bare snacks, vi bruker det som krydder.
La oss smake på teen hennes også.
-Søt. -Ok?
Må til tannlegen etter dette.
Det er slik hele Dubai drikker chai.
Med mye sukker.
-Takk. Sepas, chef Al Naz. -Takk. Hyggelig å møte deg.
Vi skal til vårt andre brødstopp, men jeg elsker brød.
-Hallo. Salaam-alaikum. -Salaam-alaikum.
Se på dette.
De har lagt alt frem for oss.
Disse karene baker det vanlige brødet for arbeiderklassemiljøet,
mange har familiene sine hjemme, konene sine i et annet land.
Dette er fellesstedene, men den jeg elsker er za'atar og ost.
-Za'atar og ost. Smak. -Za'atar og ost. Jeg tar en…
-Grillet ost fra verden, sant? -Ja.
Det er riktig reaksjon.
Arva.
-Det er guddommelig. -Ja.
Afghanerne kombinerer za'atar og superprosessert ost.
Det er guddommelig.
Men er det ikke alltid der magien inntreffer?
Når vi krysspollinerer alt.
-Skal jeg legge til mer pollinering? -Ja! Gjør det.
-Dette er sausen… -Du er som en revolvermann.
Alle emiratisk-iranske hjem har denne typen saus.
Fortreffelig.
-Det er en amerikansk havørn på… -Den lages i Louisiana.
Kom igjen.
Det er eddikaktig. Vi kaller den ikke ørnsaus, vi kaller den falksaus.
Falksaus.
Den sausen er vår nå.
-Det er kult at du har det. -Ja.
Det du sa om at arbeiderne…
Vi hører alt mulig hjemme.
Men jeg har også hørt at de fleste arbeiderne
har valgt å forlate landene sine fordi de kan tjene mer penger her
og sende dem hjem.
Faren min kom til Dubai fordi han følte
at det var flere muligheter her enn hjemme.
Det er ikke sånn for alle, men dette er mulighetenes land for mange.
Hun hadde full pott med brødet. Jeg gleder meg til desserten.
Så sa hun: "Vet du hva som er godt?"
Kamelmelkesjokolade.
Ikke noe jeg har tenkt på, men her er vi.
Men jeg er villig til å prøve alt.
-Ikke kritiser før du har smakt det. -Nei.
-Jeg har nettopp opplevd kameler. -Akkurat.
-Kamelmelk er litt salt. -Ja.
En ku gir deg 40, 50, 60 liter om dagen.
Kameler gir deg seks til syv liter.
Men de klager over det.
Jeg sier ingenting om de stakkars kameldronningene.
-De er ørkenens skip. -Jeg erter kamelene.
-La oss smake på denne først. -Takk.
Ok.
Vet du hva jeg vil si?
Man kan virkelig smake kamelen.
Jeg tuller.
God sjokolade. Man smaker ikke at det er fra min nemesis.
Det er det beste som har kommet fra en kamel.
I kveld skal vi til Ossiano med chef Gregoire på Atlantis Palm Hotel.
Jeg forstår at det er kult å se det mens du spiser.
Når du hører om det, høres det litt rart ut,
men når du sitter her, er det så fascinerende.
Jeg vet ikke om jeg har sett et akvarium
fylt med så mange fisk, rokker og haier.
Ja. Legenden sier at det er 65 000 dyr.
Sekstifem tusen dyr?
Jeg tar den lille til forrett
og den til hovedrett. Er det sånn det fungerer?
Jeg sender en fyr. Vi kan ikke gjøre det.
-Det er rart å spise fisk foran… -Foran fisk.
Skjer det at når noen spiser fisk, så kommer en annen fisk og sier: "Mamma!"
Fortell meg om deg. Du er fra…
Jeg er fransk, fra Bretagne, den vestlige delen av Frankrike.
-Ja. -Et vakkert sted, inspirert av havet.
Han inspireres av det uventede.
Middagen vår begynner med vin
dekantert med et stearinlys, noe som er fancy, men ikke uvanlig.
Bortsett fra at vinen er alkoholfri, for det er et muslimsk land.
Og så er det lyset.
Lyset er ikke egentlig et lys. Det er et foie gras-lys.
Den beste sorten.
Ja.
Voksen er av hvit sjokolade og andefett.
Hallo.
Det er min beste fiende.
Jeg elsker det. Men jeg vil at gjesten skal se på maten.
Det er en vanskelig oppgave, for de vil gjøre alt for å vise seg frem, sant?
Men jeg må si at dette er nydelig.
Hai!
Vi vil vekke følelser. Det er veldig viktig.
Følelsene du vekker er lykke.
Ja. Men det kan være frykt.
Kommer frykten?
-Ikke frykt, mer det ukjente. -Ok, jeg er redd for det, så…
Du får se neste rett.
Greit, en skattekiste.
Klare, alle sammen?
-Nå må du stikke hånden… -Hva?
-Uten å vite hva som er inni. -Det er greit.
Hallo.
Jøss. Jeg er glad jeg ikke var brå,
for jeg har erfaring med dem.
-Richard… -Det er greia.
Det dreier seg om å ikke vite hva du vil finne.
-Kråkeboller, ikke alle liker det. -Jeg liker det.
Og siden kokken kombinerer kråkebollen med mango, tang, ørretkaviar
og kimchi-is, tror jeg at du vil like den.
Det er kaldt, himmel, for en nydelig rett.
Den neste retten er inspirert av de klassiske franske suppene.
Men presentasjonen er fra 21. århundrets Dubai.
-Salt danner seg. -Fisken har ikke blitt rørt.
Vi fileterer den og brenner den litt for å frigjøre oljen.
Så heller vi magiske ting på toppen.
Hvordan ble saltet dannet?
-Det er magi. Jeg kan ikke si det. -Det er magi.
Jeg har aldri sett noe sånt før.
Og smaksmessig er det en bouillabaisse.
Ikke se, folkens.
Hallo? Ted? Kan du høre meg?
Er jeg her?
Jeg hører deg. Hører du meg?
-Jeg prøver å høre… -Der ja!
-Hei, Phil. -Jeg er glad for å se deg.
-Hvor lenge har du vært i Dubai? -En uke. Har du vært her?
Nei, aldri.
Det har en dybde av karakterer, altså folk fra hele verden.
Det er en gammel del av byen
med de gamle markedene, men det er også en fremtidsby.
Inkludert den høyeste bygningen i verden.
-Der Tom Cruise var… -Ja.
Ja. Richard ville at jeg skulle gjøre det, men uten sikkerhetstiltakene han hadde.
Du ser denne servietten her.
Jeg legger den på fanget fordi de sendte dette opp.
-Ser du det? -Det er en desserttallerken.
Det er en desserttallerken med alle slags bakverk.
Se på denne greia. Jeg aner ikke hva som er i den.
-Er den ikke vakker? -Jøss.
Det er som en smurfebæsj.
Eller en sånn som suger ut snørret til babyer.
Hei! Jeg skal smake. Klar?
Herregud.
Er det is eller bakverk?
Det er som marshmallowkrem med bringebær i midten. Jøss.
Hva spiste du til middag?
Vi dro til en fiskerestaurant. Jeg spiste kylling piccata.
Du høres ut som faren min. Vi dro til fiskerestauranten.
Tok ham med til Italia, til Amalfikysten.
Han spurte kelneren, uansett hvor vi var: "Kan jeg få en kalvekotelett?"
Jeg sa: "Hvorfor smaker du ikke på de rettene som er berømte fra Italia?"
"Jeg liker kalvekotelett."
De sier at de ikke har det.
Så drar vi til en av de beste sjømatrestaurantene i verden,
på Amalfikysten.
Sjømat. Det står "sjømat" med store bokstaver overalt der inne.
Kelneren kommer, og jeg holder pusten,
og pappa sier: "Kan jeg få en kalvekotelett?"
Jeg eksploderer.
"Hvorfor insisterer du på…"
Og kelneren sier: "Det kan vi ordne."
Og pappa sier: "Takk."
Jeg nevnte det aldri mer.
Det er derfor vi elsker ham. Du skal fortelle en vits. Har du en?
-Jeg har en vits. -Jeg er spent.
Så et eldre par
drar til venner for å spise middag.
Og det er noen herrer der,
og kona går for å snakke med kvinnene, han snakker med sine eldre venner.
De ser på ham og sier:
"Du ser fantastisk ut. Du virker veldig skarp."
Han sier: "Jeg er det.
Jeg har tatt medisin for hukommelsen,
og den utfører mirakler."
Og en av herrene sier:
"Det trenger jeg, hva heter den?"
Og han sier: "Det er…
Å, det er…
Det lukter nydelig, du vet…
Det er en blomst, det er en stilk
som har torner, og hver…
En fyr sier: "Rose?" Og han: "Ja. Rose! Hva heter medisinen jeg går på?"
Perfekt. Dette må jeg si,
en variant av det er pappas favoritt og beste vits.
Seriøst, at du ville fortelle den
er en hyllest til ham.
Velsigne deg.
Ted, jeg er så glad i deg. Sov godt, min venn.
-Jeg er tilbake… -Får jeg se broren din?
Jeg vil ikke at du skal få mareritt men her er han.
-Yngre. -Så mye yngre.
-Veldig kjekk. -Det holder, Ted.
Reis trygt.
Takk, min venn. Fantastisk. Ted Danson, alle sammen.
Kveldens måltid er på Al Qbabh,
en av få restauranter i Dubai som faktisk serverer ekte emiratisk mat.
Hurra!
Og jeg skal møte alle vennene jeg har fått denne uken.
Pluss et par nye, som Peymans søster Sahar,
og Trevor James, Food Ranger på YouTube.
Dette stedet er veldig bra.
-Hei på den emiratiske måten. -Ja.
Og det er neseberøring.
-Sant? -Sånn ja.
-Jeg vet ikke om du takler dette. -Se på min.
Veldig bra.
-Gjør dere også det? -Nei.
Ikke få det nær meg.
Jeg vet ikke hva det er, men jeg er spent.
-Er det alt? -Nei. Det er forretten.
Det er velkomstfatet.
-Skal vi spise? -Jøss.
Dette er utrolig. Bare sjømat.
-Hva begynner du med? -Rekene. Ja.
Med hendene.
-Ja, greit. Jeg skjønner. -Ja.
-Du må klype. -Flott.
Det er gøy. Og nydelig.
Det er så mye nydelig mat.
-Konservert sitron. Den arabiske… -Har du smakt det før?
-Ja. På det arabiske tehuset. -Å, ja.
Første dagen.
Hvis du blir her i ti dager til, drar du aldri.
Det er det som skjer med alle som kommer.
"Vi blir her en stund, og så drar vi."
Brått har det gått 20 år.
Det flotte med Dubai er at det har vært et sted der alle møtes.
Dette er det beste stedet å komme fra to kulturer.
"Jeg vet ikke hvilken verdensdel jeg stammer fra"-barnet.
-Du passer inn her. -Absolutt.
Jeg elsket hvert sekund.
Førsteinntrykket av Dubai er:
"Herregud, se på alle pengene de bruker på å bygge."
Men rett under overflaten møter man vakre mennesker.
Jeg vil bare takke dere, jeg følte meg så velkommen,
for deres sjenerøsitet, gjestfrihet
og den kjærligheten jeg føler,
ikke fordi det er meg, men fordi det er deres natur å være sånn.
Jeg vil aldri glemme det.
Så jeg løfter et glass vann for dere.
Løft vannet. Sånn gjør vi det i Dubai.
-Sånn ja. -Halal-måten.
Ja.
Jeg trodde aldri jeg skulle dra til Dubai på ferie
etter den ene turen for fem år siden.
Et kjøpesenter. Jeg trenger ikke det.
Det viser hvor feil man kan ta.
Det er lærdommen.
Man vet aldri.
Tekst: Anya Bratberg