„ÎMI PLACE CÂND MĂ MUȘTI” - GOGOȘILE
Bună!
Vai de mine și de mine!
Asta e preferata mea.
- Gogoașa cu cremă de zahăr ars. - Da.
- Pot să gust? - Bineînțeles.
Îmi place scoarța.
- Asta ce e? - Cremă de vanilie.
- Noi facem crema. - Îmi vine să sparg vitrina.
Voi ați mâncat?
Da! E mai bine acum.
Termin-o tu! Eu mă bag la ciocolată.
Ce bună e!
Am ajuns la cremă.
Trec la „boțul de noroi”.
Când avea patru ani, băiatul meu a venit din senin la mine
și mi-a zis: „Bună, boț de noroi!
Îți spun «boț de noroi» pentru că ești scârbos.”
Un bărbat vesel și flămând
Se preumblă peste mări și țări
Ca să înțeleagă
Arta pastelor, Porcului, puiului și mielului
Va veni la voi cu mașina
Va veni cu avionul
Vă va cânta
Și vă va dansa
Va râde cu voi
Va plânge pentru voi
În schimb cere un singur lucru Cineva să-l hrănească
Poate cineva să-l hrănească pe Phil?
Cineva să-l hrănească acum
CINEVA SĂ-L HRĂNEASCĂ PE PHIL: SCOȚIA
Am fost în Edinburgh acum zece ani, câteva zile, într-o vacanță cu prietenii.
Mi s-a părut superb, încărcat de istorie.
M-am îndrăgostit de străzile pietruite,
de dealuri, de vegetația bogată de la tot pasul,
de castele și de clădirile întunecate pe fundalul cerului uneori mohorât.
Mi-a evocat un timp și un loc de demult.
Așa că m-am întors.
Deloc surprinzător, Scoția e tot superbă.
Surprinzătoare vi se va părea mâncarea.
O mâncare pe care poate nu vă așteptați să o găsiți aici.
Dar vreau să îmi încep vizita cu o masă tradițională scoțiană zdravănă.
Mergem în cartierul Leith, din partea de nord a orașului,
pentru un mic-dejun adevărat la gastrobarul Roseleaf.
Roseleaf excelează la capitolul ospitalitate.
Aici te simți ca în familie.
El e Tony Singh, maestru bucătar și patron de restaurant.
Am crescut în cartier.
Bună!
El e Johnny, patronul barului.
Kylie și Graham sunt managerii noștri.
Iar dumnealui e un stâlp de cafenea.
- Tu ești patronul? - El e șeful.
Tu ești șeful? Cândva, toate astea vor fi ale tale.
- Cum te cheamă, prietene? - Sam.
Sam.
Bună, Sam! Eu sunt Phil.
Tu ai copilărit aici.
După colț. Gătesc de la 16 ani. Prima oară am lucrat într-un bar.
Mi se părea că macaroanele cu brânză și mic-dejunul scoțian complet
erau culmea gastronomiei.
- Două Cullen skink mici. - Vine ceva! Ce e?
Supă groasă de pește cu praz și cartofi.
Cullen skink e o supă cremoasă cu cartofi, praz și pește afumat.
- Mai spune o dată! - Cullen skink. Cullen e o localitate.
- Nu sună frumos. - Știu.
Skink înseamnă „supă” în scoțiana veche.
E minunată. Trebuie să-i schimbați numele.
Mâncarea noastră îți îmbrățișează măruntaiele. Supa asta e un exemplu.
Ce pește e?
- Eglefin afumat. - Da.
- E grozavă. - Minunată.
Nu mă pot opri, dar se pare că trebuie.
Îmi plac mic-dejunurile copioase.
Iar acesta le cam întrece pe toate.
Micul-dejun scoțian complet.
- Ce fericire! - Ai zece chestii în farfurie.
Rețeta noastră include:
cârnați, ciuperci, fasole, bacon, ouă, turtiță de cartofi
și evident sângerete de Stornoway și haggis.
Acesta e haggis, controversata mâncare națională scoțiană.
Un amestec sfărâmicios de ficat de oaie și alte organe,
cu ovăz, ceapă și mirodenii,
îndesat într-o burtă de oaie.
Mă credeți sau nu, e neașteptat de bun.
Ți-ai pus burta la cale pentru toată săptămâna.
- Ce fel de lipie este asta? - E turtiță de cartofi.
Să întingi în mâncare cu ea.
- Vine păstrăvul. - Doamne!
Zici că e un frumos somon afumat.
- Seamănă mult. - Dar e păstrăv.
Iau și eu puțin.
Delicios!
E bun.
E grozav că e puțin afumat.
Sam, ne dai din cartofii tăi prăjiți?
Ce băiat drăguț! Hai lângă noi, Sam!
Sam!
Sunt grozavi.
Da!
Mulțumesc, Sam. Ai fost foarte drăguț.
Acum 60 de ani, barurile erau baruri.
Serveau cartofi prăjiți, eventual și o plăcintă.
E plăcut să vedem evoluția.
Ești cunoscător.
Satisfacem burțile din 2007.
Nu doar le satisfaceți, le și creați.
De la mâncare națională la băutură națională.
Când făceam Dragul de Raymond, eu și scenariștii ne-am luat de scotch.
Am strâns câteva sticle de-a lungul anilor.
Nu mai beau nici pe departe cât scotch beam înainte,
dar acum, că sunt iar în Scoția…
e cazul să mă reapuc.
Acum câțiva ani s-a deschis un mare punct de atracție al Scoției.
Se cheamă Johnny Walker Princes Street.
El este managerul Rob.
În Scoția am venit însoțit de Monica și de Lily.
Poate ați auzit de ele.
Mi-am adus copila la serviciu.
Ați mai fost în Edinburgh?
O dată. Am băut prea mult și nu mai țin minte mare lucru.
Uite cum o ia gura pe dinainte!
Ne conduce într-o călătorie a gusturilor. Mă bucur. Îmi place gustul scotch-ului.
Să vedem ce preferi.
Întâi ne întreabă ce mâncăruri ne plac.
Categoria whisky-ului poate intimida.
Există nenumărate sortimente.
Gata!
Ești tropical. Poftim!
Apoi o doamnă drăguță ne prepară băuturile în robotul ei special,
cu whisky-uri și arome din profilul nostru.
Veți primi un whisky personalizat.
Dozator de whisky? Cadou de ziua mea.
Vom spune slàinte mhath. Înseamnă „sănătate” în gaelică.
Gustăm unii de la alții.
E foarte bun. Nu pot să cred cât de precis e rezultatul. Ăsta îmi place la nebunie.
- Ăla nu mă dă pe spate. - Nici pe mine.
Se referă la persoană.
Pentru a înțelege cu adevărat aromele whisky-urilor,
îi lăsăm pe oameni să le miroasă sub forma „bulelor de aromă”.
E un tur distractiv.
Îmi plac degustările pe acoperiș, ca la Guinness Storehouse, în Dublin.
Ghid ne este Emma Walker, expertă în cupaj.
Nu e rudă cu Johnnie Walker. Am ținut să spun.
Ce avem aici?
O noutate, Elusive Umami.
- Elusive Umami? - Da. Ne-am gândit la ce înseamnă „umami”.
Este elementul care dă savoare mâncării.
Doamne, ce bun e!
Emma!
- Monica, bagă-l în poșetă! - E excelent.
Apropo, știai că JK Rowling a scris ultimele două cărți cu Harry Potter
aici, în Edinburgh?
Exact!
Asta e Strada Victoria. Unii cred că a fost modelul Aleii Diagon.
- Pare un platou de filmare. - Așa e.
Prietenul meu din Los Angeles, producătorul Melvin Mar, este în Scoția.
- Ce vreme! - Superbă.
- Îți place orașul? E prima dată? - Da. Prima dată.
Mergem să explorăm oferta culinară din Grassmarket, pe strada Victoria.
Primul popas e la Oink.
Măiculiță! Melvin!
Azi ai mâncat friptură de porc?
Nu.
Ca mărimi, avem Purceluș, Guiț și Grohăilă.
Vrem din cel mare, cu haggis.
- Grohăilă cu haggis. - Mâncarea națională scoțiană.
Știu. Îmi place.
La haggis, recomand un sos mai picant.
- Îți place, da? - Da.
Mergem la carne.
Iată sandviciul Grohăilă!
Ești drăguță. Mulțumesc. Foarte bine!
E foarte bun.
- E bun cu sos de roșii picant. - Da. La haggis merge un sos mai iute.
Ești o bucătăreasă grozavă. Mamă, ce gustos e!
Îți place?
Mai vreți un șervețel?
- Da, vreo zece. - Poftiți! Pentru fiecare câteva.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
- Ne târâm prin localuri? - Și apoi acasă.
Alături e o prăvălie cu brânzeturi. Intrăm pentru alt răsfăț tradițional.
Puteți intra să vă uitați la ouăle scoțiene.
Ia să vedem!
Fiind în Scoția, vi-l recomand pe cel cu carne de porc și haggis.
Iată-l! Carne de porc și haggis.
Originea ouălor scoțiene nu e clară.
Le-a popularizat magazinul Fortnum & Mason din Londra, care vinde și fursecuri bune.
E un ou bine fiert, învelit în cârnat. În haggis acum.
E un amestec de carne de porc și haggis.
Cel clasic e doar cu carne de porc. Astea sunt deosebite.
Vreau să văd.
Îmi pun prietenii să guste. Dacă ei nu mor, gust și eu.
Poftiți!
Sunt mereu reci?
De regulă, se consumă reci. Sunt bune la picnic.
Se pretează la transport.
Îmi place.
Sunt multe de văzut pe Strada Victoria. Există legende de dinainte de Hogwarts.
Tocmai am aflat despre localul lui Maggie Dickson.
Ucigașă condamnată, a fost osândită la moarte la începutul secolului XVIII.
A fost spânzurată și pusă în sicriu. Din sicriu s-au auzit ciocănituri.
Nu îi veniseră de hac.
Legea interzice să spânzuri un om de două ori pentru aceeași crimă.
A mai trăit 44 de ani. Ăla a fost barul ei.
Ca să vezi! Să tot bem, Maggie!
- Mamă, Doamne! - Fii atent!
- Castelul. - Ce frumos! Nu e superb?
Seamănă cu Hogwarts.
Castelul vechi de 900 de ani va arăta și mai bine după desert.
Aici e Lăptăria lui Mary. Ia stai puțin!
Bună!
Câte doamne frumoase!
Bună!
Familia lui Melvin e compusă din Wen Yee și Penny.
Se pare că tuturor ne place înghețata.
Cine s-ar gândi?
- Mary, de când e deschisă gelateria? - Se fac zece ani acum.
- Felicitări! - Felicitări!
La mulți ani
Mulțumesc.
Am văzut ceva în meniu.
- Spaghete de înghețată. - Spaghete, da.
Avem înghețată cu lapte,
„chiftele” de cireșe, pesmet prăjit,
ciocolată albă rasă și puțină sare.
- Da, te rog! - Bine.
Normal că există o coadă uriașă de oameni care ne urăsc.
- Pare pe gustul meu. - Doamne!
- Îmi dai câteva lingurițe? - Nu credeam că împarți.
Nu voiam, dar sunt la televizor.
- Înfige-te! - Ieșim?
- Pa! - Haideți!
Pa!
Și ne calcă autobuzul.
Viața e minunată. Zbang!
Ce bună e!
„Chiftele” de cireșe.
Îți place?
Penny, mă bucur că ești aici.
Vrei o cireașă? Îți plac cireșele?
- Mănâncă cireașa! - Ce bine arată!
Tu ai terminat-o?
Da. Poftim cum mă judecă!
Mă bucur că eu mai am.
- Știți ce-mi vine să fac de la înghețată? - Ce?
Străbatem Scoția spre vest.
De la Edinburgh la Glasgow facem o oră cu mașina.
Am fost la Glasgow acum câteva luni în turneul de promovare a cărții.
A fost minunat. Ai unde să te plimbi și să mănânci.
E mai metropolitan decât Edinburgh, dar tot încântător.
Ne delectăm cu ceva surprinzător în Scoția.
Mâncare malaysiană, la Ga Ga Kitchen.
- Bună! - Bună!
Ea e Julia Bryce, un critic culinar excepțional din Glasgow.
Scrie despre ce se mănâncă bun în oraș, iar Ga Ga e în capul listei.
M-a invitat aici la prânz.
Ai primit premiul Criticul culinar al anului.
Da, acum vreo doi ani.
- Bravo ție! Noroc! - Noroc!
- Sláinte, cum se spune în Scoția! - Sláinte!
- Ce ai acolo? - E bun.
Eu sunt obișnuit cu aperitivele mici,
cu niște dumicați.
Poftim dumicat!
Bună ziua!
Credeam că începem cu ceva mai modest.
Cred că vă vor plăcea.
Era nevoie de dramatism.
Încântată! Eu sunt Julie.
Frumoasa Julie Lin e maestra bucătăreasă și patroana restaurantului.
M-a sunat dimineață vânzătorul de pește că are un homar de un kilogram.
S-a brodit că azi veneați voi. Am știut ce vă dau.
Excelent!
- Sper să vă placă. - Arată grozav.
- Nu te sfii! Trebuie să te mânjești. - Este…
Așa, nu te sfii! E uriaș homarul, totuși.
Ar putea fi și foarte iute.
Noroc!
E foarte fraged pentru un monstru. Și chiar este iute.
Ustură puțin. Sau pentru tine e mult?
Asta o fi partea malaysiană.
Clar! Nu e partea scoțiană.
Schimbați-vă așteptările când mergeți la Ga Ga Kitchen. Bum!
Da, foarte iute.
Mai vrei sau te păstrezi?
- Mă păstrez. - Dacă nu te superi…
- Împărțim bogăția. - Sigur. Altfel am fi nepoliticoși.
- Mă întorc. - Înseamnă că ne pasă.
Mă scuzați! Bună! Eu sunt Phil, de la masa aia.
- Vă place iutele? - Și încă cum!
- Cred că e pentru Charlie. - Pentru Charlie?
Azi ești norocosul câștigător la Cineva să-l hrănească pe Charlie.
Îl devorez.
- Mulțumim. - Poftă bună!
M-am întors.
Mi-a plăcut homarul la nebunie.
Dar era uriaș și am dus și la masa aceea.
O să vrea să mai vii. Ești genul care împarte. Super!
- Acesta e curry de berbec. - Curry de berbec!
Folosim berbec scoțian.
Mai avem și nasi goreng.
Cum ai ajuns la acest stil de a găti?
Mama e din Malaysia. Ea m-a învățat tot ce știu despre gătit.
Am încercat să naturalizez aromele ei.
Facem și preparate autentice, și preparate cu influențe scoțiene.
- Stai cu noi? - Da, dacă nu vă supărați.
Vrei o farfurie?
N-am mai mâncat curry de berbec, doar berbec.
Berbecul scoțian se comportă bine în amestecul de gusturi din tocană.
Ce e asta?
Sunt și niște chili uscați acolo. O să fie iute-iute.
- Încă un fel iute. - Nu te-ai înfrânat la homar.
Așa e. Dacă tot gătești, gătește cum trebuie.
În Scoția predomină aromele delicate.
Eu merg în direcția cealaltă.
A venit și mama în seara asta. Vine des să mănânce aici.
- Mănâncă? - E acolo.
Bună!
Dacă clienții ar pleca flămânzi, s-ar face foc și pară.
Trebuie să le umplem burțile.
Ați mâncat homar?
Nu am avut acest privilegiu.
Dacă știam că ești aici, îți dădeam ție homarul.
Charlie, cum e homarul?
Bine. Atac berbecul.
- Îl facem foarte fraged. - E foarte bun.
Și tot picant.
- Totul de aici e grozav. - Mă bucur.
Inclusiv voi două.
- Suntem la pachet. - Savuros.
Asta ai mânca la micul-dejun sau ca gustare.
Mai bine nu amesteci curryul cu orezul prăjit.
Nu sunt un om de Neanderthal. Sunt un Rosenthal!
Vom cunoaște niște fețe regale.
REGELE ȘAORMEI
Acesta e Regele Șaormei.
Cărui om nu îi place asta?
Poți să arăți cu încetinitorul?
Nu mă așteptam să găsesc mâncare orientală fabuloasă în Scoția,
dar orice e posibil pe lume.
- Bună! - Tu ești regele șaormei?
Da, noi suntem.
- Cum te cheamă? - Majed.
- Îmi pare bine. - Și mie.
- Din ce țară ești? - Sunt kurd din Siria.
Ce te-a adus la Glasgow?
E un oraș superb.
Atât? E un motiv la fel de bun ca oricare.
- Oamenii sunt prietenoși. - Așa este.
Echipa a fost aici înaintea mea.
Mi-au împuiat capul cu șaorma mixtă.
Ce mă bucur!
- Îmi dai una? - Sigur.
Cu de toate.
- Și cu pui, și cu miel? - Da.
Mănânci și ne spui dacă e bună.
Vă spun dacă e bună.
Nu văd, e dedesubt.
O să mă uit la televizor.
O ungem?
O șterge pe chestia de șaorma și apoi o încălzește pe tavă.
Deștept.
O să fie bună.
E gata.
- Da! Ăla e sos de usturoi? - Da.
- Îmi place la nebunie. Cum se cheamă? - Noi îi spunem maioneză cu usturoi.
Bineînțeles.
Poftim un șervețel!
De ce? Ți se pare că am nevoie?
Ia spune, sunt un rege?
Trăiască regele!
- Suculentă, crocantă, gustoasă. - Da.
Îmi mai pui sos de usturoi?
Îmi place!
Am fost în multe locuri, în locuri unde se mănâncă șaorma.
Asta este…
Chiar o să spun chestia asta.
…cea mai bună șaorma.
Da, în Glasgow, Scoția.
Poate că am mai spus asta de câteva ori,
dar asta este făcută de regi.
Mai mult usturoi?
Mai mâncăm, nu? Poate de câteva ori?
Când nu filmăm. Nu ne veți vedea.
Un lucru care m-a lăsat mereu rece este golful.
Scoția e leagănul golfului.
Când te afli în Roma…
Suntem într-un loc magnific pentru orice activitate.
Bun-venit la Terenul Archerfield!
Voi alcătui un grup de patru cu trei membri simpatici ai clubului.
Ei sunt Dorothy, Gordon și Nikki.
Tu ești Nikki?
Doamnelor, încercați să vă controlați. Mă simt mai sexy ca oricând.
Ești deosebit de sexy cu basca aia, te asigur.
N-o să mă credeți, dar n-am mai mânuit crosa.
Nu am practicat sportul ăsta. Nu am luat lecții.
Sper că aveți multă răbdare.
O să te descurci.
- Pot să conduc eu? - Da.
Ăsta va fi apogeul zilei.
Mă distrez.
Ia uite numai ce priveliște! Nu e superbă?
- Ce loc splendid! - Așa!
- Am ajuns. - Haide!
Uită-te și învață, Dorothy!
Mă uit și voi învăța!
Deja râd de mine.
Așa lovești.
- Sună bine când faci tu. - Nu, și tu poți.
Aia e!
Continuă să balansezi crosa.
Parcă fac treabă prin curte.
Ești cel mai tare!
Așa să faci și tu!
Iată-mă, deci, lovind prima mea minge pe un teren de golf!
Bine!
Ești cel mai tare!
Bravo!
Doar spun.
- A fost fantastic. - E cea mai frumoasă zi din viața mea.
- Spre următoarea lovitură! - După minge!
A lovit nemaipomenit.
Da. A nimerit mingea.
Aoleu, Phil! Ești în buncăr.
Ești în nisip. Lovitura e altfel.
Sigur n-aș avea mai mult noroc cu grebla?
Cum a fost?
Mamă!
- Ochii pe minge! - Nici nu o văd.
Balansează bine!
Sunt pe green!
Ești cel mai tare!
Aici mă descurc. E doar de băgat mingea.
- Cam tare. - Cam multă forță. Vai de mine!
Nu ești cel mai tare, Phil.
Li s-a făcut milă de mine și mă lasă să repet lovitura.
Ești cel mai tare!
Bravo!
- Mâncăm acum? - Mâncăm.
Ne-am întors în Edinburgh.
Dacă tot suntem înconjurați de apă, ce ziceți de niște pește?
Un loc foarte popular pe țărm este Piața de pește.
Aduc cu mine un invitat foarte special.
- Bună! - Bună!
Mă bucur să vă văd. Roy.
- Ray. - Îmi pare bine.
Roy și Ray.
- Asta e Piața de Pește. - Da.
Ce e bun aici?
Știu ce luăm. Pește pane cu cartofi prăjiți, precis.
- Vreau. - Vrei?
Să nu luăm doar chestii prăjite.
Hai jumătate prăjite și jumătate neprăjite!
- Are grijă de mine. - Da.
Avem nevoie, nu?
Bine, așa facem.
Nicio problemă.
- Abia aștept. Ray și Roy! - Ray și Roy!
Știi să rostești „Edinburgh”?
Edinburgh.
Sună ca butter, „unt”.
- Pronunță corect! - Am pronunțat corect!
Vine Ray! Mamă!
- Ia uite! O armată de… - Langustine cu unt și usturoi.
Pește pane cu cartofi prăjiți.
- Frumos! - Clești de crab crocanți.
Doamne!
Astea sunt midiile cu vin alb și usturoi.
Ăștia sunt mușchii.
Bine.
Homar rece la grătar.
Doamne!
Sper să vă placă.
Mi-ar plăcea să vă aud părerea.
Uite părerea mea!
- Zile fericite! - Mulțumesc.
Clești de crab crocanți.
Doamne!
- Știam că e bun. - Știi ce ar fi mai mișto?
- Să pape și Richard? - Să-mi dai și mie.
Unchiule!
Vezi cum se înșurubează în emisiune?
E mai bună emisiunea când apare și el, deci e în regulă.
Nu îi ține partea!
- Uneori trebuie să îți înfrunți tatăl. - Nu-mi place.
- Stai! Fii atentă ce langustină! - Da, la grătar.
La grătar, cu unt și usturoi.
- Doamne, Dumnezeule! - Da?
- E dulce și perfectă. - E dulce și gratis.
- Niște pește cu cartofi? - E eglefin, nu?
Doamne!
- E bun. - Nu ți-a plăcut mereu peștele.
Nu, dar tu ai o regulă.
Spui: „Încearcă măcar o dată.”
Am încercat și acum îmi place.
- Vinzi cartea. - Da.
Spune lumii despre ce e vorba.
Am scris împreună o carte, Just Try It.
E vorba de cum m-ai făcut să mănânc când eram mică.
Eram mofturoasă. Există mulți mofturoși.
Dar uite-te acum!
- Uite-mă! - Ca un animal.
E nemaipomenit. Cel mai bun pește cu cartofi dintotdeauna!
- Ce soare e în Scoția! - Incredibil!
Vara în Scoția! Foarte frumos!
Știi pentru ce e timpul?
Pentru domnul H.
Trai, neneacă!
Vai, Lily!
Da?
- Dă-mi-l mie! N-o să-ți placă. - Nu.
Se poate mai bine de atât? Să fii cu fata ta?
Să mănânci pește cu cartofi, langustine și homari?
Să privești marea?
În Scoția? Zău așa!
Măiculiță, Doamne!
Că bine zici!
Acum, ceva foarte mișto.
Ne plac locurile care fac bine și care oferă lucruri bune.
Cafeneaua Social Bite donează alimente și angajează persoane fără adăpost.
- Mamă! - Am auzit că-ți place dulcele.
- Ai auzit? Cine ți-a zis? - O păsărică.
Ne întâlnim cu Mel Shawn, director comercial și de operațiuni.
Iar el este Colin Childs, fost om fără adăpost.
Acum este un brutar fantastic la Social Bite.
Colin e dintre primii noștri angajați.
Ai trăit pe stradă, nu, Colin? Cu cățelul tău.
Mă și drogam.
Trei ani, da.
Apoi am aflat de locul ăsta și m-am angajat.
- Acum ești… - Acum este șef.
Misiunea noastră e să punem capăt vagabondajului.
- Nimic de proporții. - Da.
Cât de gravă e problema în Scoția? Nu știu.
E destul de gravă.
Mâncarea înlesnește comunicarea. De la ea pornesc conversații.
Intri, iei o cafea, un sandvici sau macaroane cu brânză
și, cu puțin noroc, putem trece la ajutor.
E minunat că se întâlnesc oameni care în mod normal nu ar avea ocazia.
- Am învățat că de acolo vine empatia. - Da.
- E grozav. - A cui e rețeta?
A bunicii mele.
- Serios? - Nu.
Tata ar spune: „Da, bine, e bun.”
Colin s-a sculat la 05:00 să facă biscuiții.
E fenomenal.
- E bun, nu? - Foarte bun.
Calificarea ajută.
- Ești dovada vie că funcționează. - Absolut.
Mă bucur că ai scos-o la liman, dar și că faci asemenea biscuiți.
Viața e prea scurtă să mănânci porcării.
- Ajutăm oamenii. - Merge să scrii asta pe tricou.
Dar nu-i așa?
Dacă doriți să faceți o donație, vă aștept la adresa asta.
Cei mai mulți oameni, mai ales doctorii și agenții de asigurare,
îți vor spune să nu te urci în elicopter.
Ce fac eu azi, Richard?
E destul de sus.
Un singur lucru mă poate ademeni să îmi risc viața în felul ăsta.
Încă puțin whisky scoțian, la sursă.
Mergem pe o insulă care a creat un soi aparte.
Ne-am înălțat la peste 1.200 m.
Preț de 15-20 de minute am zburat printr-o masă lăptoasă.
Nu vezi nimic nici sus, nici jos. Nu răzbate lumină de nicăieri.
Te afli într-un nor de ploaie.
Nu sunt încântat.
Richard prostul!
E toată lumea veselă? Da?
Dar, când se împrăștie norii, ajungem într-un ținut de basm.
Ăsta e terminalul?
Speram să aibă baie.
Aceasta este Insula Skye.
Skye este o insulă mare și străveche din largul Ținuturilor Înalte de Vest.
Prima așezare datează din mileniul șapte înaintea erei noastre.
E un loc adânc înrădăcinat în psihicul scoțian,
cunoscut pentru faleze, lacuri adânci și limpezi,
multe văcuțe drăgălașe
și munți neguroși.
De fapt, e un miracol că norii s-au împrăștiat pentru noi,
căci pe insula Skye plouă 90% din timp.
Dar să nu uităm că ploaia de azi e whisky-ul de mâine.
Suntem la Talisker. Vom învăța cum se face un lucru dintre cele mai bune din lume.
Îmi explică procesul Ryan, specialist în scotch la Talisker.
Ce scrie pe ușă?
Înseamnă „sala mustului”.
Scuză-mi pronunția.
Nu vorbesc gaelica.
E mult mai bine decât aș fi pronunțat eu.
În această cameră impronunțabilă începe magia whisky-ului.
Asta e! Trage aer în piept!
Deja miroase bine.
Asta e sala mustului.
Se pun 8 t de făină în 26.000 l de apă de la izvorul din spatele distileriei.
Se scurge apoi apa cu zaharuri, pe care o transformăm în alcool.
Am fost la podgorii, ca cele din Napa. Se știe că vinul este sucul strugurilor.
Scotch-ul este apă care a stat lângă orz și malț
și a fost absorbită.
Ca la laptele de migdale, dar cu rezultate superioare.
Lichidul vâscos și dulceag se cheamă must.
Ce gust are? Hai să intrăm!
Mustul merge la fermentare.
I se adaugă levuri și se transformă în ceva asemănător cu berea tare, afumată.
Apoi e tras în alambicuri uriașe de cupru, încălzit și distilat,
obținându-se ce numim noi scotch, iar scoțienii numesc whisky.
Fiecare distilerie crede că forma unică a alambicurilor
conferă aroma distinctivă a whisky-ului.
Când vaporii ating cuprul, se transformă iar în lichid.
- Procesul se cheamă reflux. - Ce pățesc eu după ce mănânc iute.
- Unde mă duci acum? - Acum mergem la degustare.
Credeam că nu mai propui.
Asta e!
- Camera comorii piraților. - Da.
- Abia aștept. Câți ani are drăguțul ăsta? - Face zece ani în aprilie.
La mulți ani!
Asta e o tragă. Noi îi spunem „hoțul de whisky”.
Ăla sunt eu!
Îl vei folosi ca să scoți whisky din butoi.
Gaura asta cum se cheamă?
O să-i spunem „gaură de butoi”.
Încerc.
- Am făcut bine? - Foarte bine.
De-acum lucrez aici.
Va fi afumat, fructat, piperat.
Și e abia scos din butoi, nediluat. Va fi tare.
Bine.
- Sláinte! - Sláinte!
Da, e afumat.
Îmi place la whisky că are gustul locului. De asta am vrut mereu să vin în Highlands.
- Acum sunt aici. - Da.
Vreau să încerc din butoiul mare.
- Da… - La el mă refer.
Nu credeam că voi spune asta, dar deschide-ți gaura!
E mai închis.
- Uite ce culoare! - O frumusețe.
Ăsta câți ani are?
- Cam 18-19 ani. - De asta!
- Miroase frumos și are un gust grozav. - Cu totul altfel.
Încuie ușa!
Ăsta este un fel de a bea scotch.
Ryan mă predă colegului Barry.
care mă duce vizavi la minunatul Șopron cu Stridii.
Eu beau întâi din saramură.
Bine.
Apoi înlocuiesc saramura cu whisky.
- Serios? Acolo? - Da. Încearcă!
Cât? Ai pus multișor.
- Cum ți se pare? - Îmi place combinația. E fantastică.
Merge la perfecție. Nu m-ar fi dus capul.
Dar nu se poate s-o ținem doar pe whisky.
- Poftim somonul cald afumat! - Mulțumesc.
Ia uite!
- E ceva deosebit, nu? - De asta vii în Scoția.
- Pentru somonul scoțian. - Te las pe tine.
Ar putea fi cel mai bun somon din lume.
A sughițat stridia. Bine.
- Bună, Phil! Ce mai faci? - Bună, Paula!
Paula, poți să te pui pe orizontală?
La modul decent, vreau să zic.
Vrei să vorbesc cu tine stând în planșă?
Cum e acum?
Puțin mai la dreapta, te rog!
O să vă spun ceva despre mine. Eu nu mă mut la dreapta.
Nu reușesc să îmi amintesc.
Parcă te știu de când lumea,
dar nu îmi aduc aminte cum și când ne-am cunoscut.
Ne-am cunoscut la tine acasă.
- Cine…? - Mă mir.
Poate ai refulat întâmplarea. Tu erai în pat, iar eu…
Nu știu dacă se cuvine să spun, dar eu am intrat pe geam și…
Da, așa ne-am cunoscut.
Paula, trebuie să spun un lucru. Faci un podcast.
Spune lumii cum se cheamă!
Nobody Listens To Paula Poundstone.
Citești fapte pe care le găsești.
- Da. - Unul m-a impresionat.
Oamenii care le zâmbesc și îi salută pe necunoscuți
sunt mai veseli din fire.
Dar trăiesc mai puțin, fiindcă mulți sunt uciși.
Deci e…
Unde e lumină, e și umbră.
- Nu, chiar așa e. - Perfect!
Iar acum e timpul pentru o glumă pentru Max.
- Ai vreun banc? - Bine, da.
Fur unul de la Morey Amsterdam.
- Marele Morey Amsterdam. Buddy Sorrell. - Fantastic! Era fix genul lui.
Sună unul la cabinetul de avocatură Schwartz, Schwartz, Schwartz și Schwartz.
Răspunde cineva: „Schwartz, Schwartz, Schwartz și Schwartz.”
Clientul: „Cu domnul Schwartz, vă rog.”
„Regret, e la masă.”
„Atunci aș putea vorbi cu domnul Schwartz?”
„Momentan e într-o ședință, îmi pare rău.”
„Bine, dar se poate să vorbesc cu domnul Schwartz?”
„E în concediu medical azi. Îi pot transmite un mesaj.”
„Nu e nevoie, lăsați. Pot vorbi cu domnul Schwartz?”
Iar celălalt: „La telefon.”
Paula Poundstone, oameni buni!
Acum mă duc la tine acasă. Te aștept.
Pe o vreme minunată, ne întâlnim în Glasgow cu o prietenă nouă.
Poate o știți pe frumoasa actriță Kelly Macdonald.
A jucat în Harry Potter, în Trainspotting, și în Imperiul din Atlantic City.
A dat glas fetiței din Neînfricată, filmul studioului Pixar despre Scoția.
M-a invitat în cafeneaua de pe colț Sunny Acre.
Ea e Mary. E cafeneaua ei.
- E a ta? - Da.
Kelly ne-a spus că e locul ei preferat.
- Da. - Mersi, Kelly.
Ies rar din casă. E unul dintre puținele locuri unde vin.
Am mâncat doar niște cereale de dimineață. M-am păstrat.
- Vrei să mănânci? - Da.
- O să fii foarte fericită. - Da?
Nu mi-am pus pantalonii elastici, dar mă voi strădui.
Iată alata de dovlecei cu mozzarella!
- Asta e foccacia cu piersică. - Aia e pară? Aha, piersică!
Macrou pe pâine de secară.
- E preferatul meu. - Da? Să începem cu el!
Așa se face?
Nu știu. Tu probabil te vei descurca mai bine.
Cică eu mănânc ca Gollum din Stăpânul inelelor.
- Gollum mâncând un pește crud. - Abia aștept!
Să tăiați la montaj secvențele dintre mușcături.
Haide!
Hai împreună!
Noroc!
- A fost bine. - Da.
Am simțit pe nas, dar…
Aici sunt câteva îmbucături bune. Pare voluminoasă.
- E ca o prăjitură. - Așa se mănâncă prăjiturile?
E foarte bună.
Avem aici o fană uriașă Harry Potter.
Am auzit.
- Ați făcut cunoștință? - Am salutat-o.
Emily, vino puțin încoace!
Bună!
- Ea e Kelly. - Îmi pare bine.
- Și mie, Emily. - Abia îmi stăpânesc bucuria.
Care e numele personajului ei?
- Helena Ravenclaw. - L-a știut pe loc, normal.
Eu nu-l știam. Uit că am jucat în filmul ăla.
Nici măcar… Grosul filmărilor se terminase.
Plecase toată lumea. Mai eram eu și un Daniel Radcliffe din carton.
Din carton?
Probabil era în vacanță. Și eu aș fi făcut la fel.
Richard ar lucra cu silueta mea din carton.
Da, ar fi mult mai ușor.
Acum operează camera.
- Mulțumesc, Emily. - Și eu.
- Vorbim mai târziu. - Bine.
Unde rămăseserăm?
- V-am adus o selecție de dulciuri. - Doamne!
O selecție! Câte dulciuri faci pe zi?
- Facem multe. - Poți să mai zici o dată.
Să începem cu biscuitul cu ciocolată.
E foarte bun, nu?
- Vrei să plec? - Dacă nu te superi.
- Mamă! - Aoleu!
Seamănă cu grindina de vară din Scoția.
E nemaipomenită. Dar iau și din biscuitul cu ciocolată.
- E foarte moale înăuntru. - Mamă!
Mary!
Ăsta pare tort cu morcov.
- Cu frișcă deasupra? - Da.
- Îl cunoști pe dumnealui? - Nu.
- Dar ne vom cunoaște intim. - Faceți cunoștință.
Te simți bine?
Ții pasul cu mine, cu profesioniștii.
Bună!
El e fratele meu, David.
Frate!
Ce se întâmplă?
Ea e cățeaua mea, Elsie. Bună!
E cățeaua ta? Bună, Elsie!
- El e Phil. - Am dat deja noroc.
Mă bucur să te văd.
David plimbă câini.
Pentru efortul tău.
Ce bine!
- Ia tot! - Fratele meu nu refuză nimic.
- Nu e bun? - Îmi place tortul cu morcovi.
Am ceva de spus despre Scoția. Oamenii de aici sunt fermecători.
Pentru Sam!
Primitori.
Dorothy!
Parcă țin cu tine.
Apoi, când vezi frumusețea locului,
fie că îl survolezi cu elicopterul,
fie că mergi pe stradă,
sufletul ți se înveselește.
Mai ia o îmbucătură și mergem.
Cum fac? Mușc?
Fă ca Gollum.
Gollum neînfrânat.
Mai bine decât să călătoresc eu e să călătoriți voi. Asta îmi doresc.
Să răspândiți bunătate în lume.
E foarte important, mai ales azi.
Iar răsplata este neprețuită.
Vi se va schimba perspectiva asupra vieții.
Vă veți întoarce puțin altfel de oriunde mergeți.
Subtitrarea: Steliana Palade