«ТЕНТРУМ ДОНАТС»
Привітики!
Боже мій.
-Отакої! -Це мій улюблений.
-Пончик із крем-брюле. -Так.
Можна скуштувати?
Так, звісно!
Які гарні тріщинки зверху. А що це?
Ванільний заварний крем.
-Ми самі готуємо заварний крем. -Хочу вітрину розбити.
Куштували?
Так! День став кращим.
Доїдай. Я із шоколадом скуштую.
Отакої! Як смачно!
Заварний крем я подолав.
Переходжу до пирога «бруд Міссісіпі».
Коли моєму сину було чотири від просто без причини приходив до мене
й казав: «Привіт, брудний пиріжку!
Я тебе так називаю, бо ти просто огидний».
Щасливий і голодний чоловік
Морем, суходолом відкриває світ
Він хоче осягнути, і недарма
Мистецтво пасти, свинини, курки та ягня
Він приїде до вас
Прилетить він до вас
Заспіває для вас
І станцює для вас
Він посміється з вами
А ще поплаче з вами
І лиш одне попросить натомість Хто-небудь, будь ласка
Хтось, нагодуйте Філа
Нагодуйте якнайшвидше
ХТОСЬ, НАГОДУЙТЕ ФІЛА, ШОТЛАНДІЯ
Я був в Единбурзі десять років тому лише кілька днів.
Невелика відпустка з друзями. Це дуже гарне історичне місто.
Я закохався в цю бруківку,
у ці пагорби й пишну зелень навколо.
Замки й високі темні будівлі на тлі похмурого неба.
Дуже нагадує старі часи.
І я повернувся сюди!
І не дивно, що Шотландія вражає, як завжди.
А місцева їжа вас точно здивує.
Деякі страви ви не очікуєте тут побачити.
І хочу я розпочати свою поїздку традиційною ситною шотландською стравою.
Ми їдемо в район Лейт, на північному боці Единбурга,
на повноцінний сніданок у гастропабі «Роузліф».
Гостинність — це неймовірно. Це й вирізняє «Роузліф». Ніби до сім'ї приїхав.
Це Тоні Сінгх,
чудовий шотландський шеф і ресторатор. Він виріс у цьому районі.
Привіт! Як справи?
Це друг Тоні, Джонні, він — власник пабу.
А це Кайлі, наша менеджерка. Грем, наш менеджер.
А це місцевий пиятика.
-Ти власник? -Він бос.
Ти бос? Колись усе це належатиме тобі!
-Як тебе звуть, друже? -Сем.
Сем.
Семе, привіт! Я Філ. Ти народився і виріс тут.
Мій дім за рогом. Я почав готувати в 16.
Спочатку я працював у пабі й думав,
що мак енд чіз і шотландський сніданок — це вершина гастрономії.
-Два супи «Каллен скінк». -Ну ось! Що це?
Це чаудер із копченою рибою, цибулею-пореєм і картоплею.
«Каллен скінк» — вершковий суп із картоплею, пореєм і копченою рибою.
Скажи ще раз.
«Каллен скінк». Каллен — реальне місце.
Звучить так собі.
Ні.
«Скінк» — стара назва супу шотландською.
Як смачно! Треба назву йому змінити.
Наша їжа — обійми. Обійми для шлунка. Цей суп це й уособлює.
Що це за риба?
-Копчена пікша. -Так.
-Як смачно! -Так, дуже.
Я не можу зупинитися, але, схоже, мушу.
Я люблю добре поснідати.
А таких добротних сніданків я ще не бачив.
Повноцінний шотландський.
Їжа, що несе щастя.
У сніданку десять складових. Тому потрібен наш домашній рецепт.
Сосиски, гриби, квасоля, бекон, яйце, картопляні скони,
сторновейська кров'янка й гаґґіс.
Це гаґґіс, сумнозвісна національна страва Шотландії.
Розсипчаста суміш овечої печінки й інших неприємних органів,
змішаних з вівсом, цибулею і спеціями.
Нею начиняють овечий шлунок.
Вірте чи ні, але неочікувано смачно.
-Наїсишся не на день, а на цілий тиждень. -Так.
Схоже на піту. Що це?
Картопляний скон.
Його додають, щоб вимочити рідину.
Неймовірно.
-Це форель. -Боже!
-Ніби гарний копчений лосось. -Так.
-Дуже схоже. -Але це форель!
Я теж шматочок візьму.
Як смачно.
Смакота.
Чудовий присмак димку.
Семе! Можна скуштувати твою картоплю?
Який добрий! Семе, ходи сюди!
Семе!
Як смачно.
-Так! -Так!
Дякую, Семе. Дуже мило, що ти поділився.
Шістдесят років тому паби були класичними.
-Готували лише картоплю і, може, пиріг. -Так.
Радий, що все змінюється.
Готувати ви вмієте.
Тішимо ваші животи з 2007-го року.
Не лише тішите. Ви — причина їх появи.
Від національної страви до національного напою.
Під час «Усі люблять Реймонда» ми зі сценаристами полюбили скотч,
і за ці роки я зібрав кілька пляшок.
Я вже не п'ю стільки скотчу, як колись,
але раз я повернувся в Шотландію…
Час починати знову.
Одна з найбільших туристичних пам'яток відкрилася кілька років тому.
Називається «Джонні Вокер Принцес-стріт».
Це Роб, який керує закладом,
і, звісно, зі мною в Шотландії
Моніка й Лілі.
Гадаю, ви про них чули.
Сьогодні день «Приведи доньку на роботу».
Ви були в Единбурзі?
Один раз.
Ми багато пили. Я мало що пам'ятаю.
Вона відразу каже те, чого не варто казати.
Він відкриє нам нові смаки,
а це чудово, бо скотч — один із моїх улюблених смаків.
Гляньмо, що ти любиш.
Спершу там питають, що ти любиш їсти.
Знаю, різноманіття віскі іноді лякає,
але в ньому ціле море смаків.
Ну ось.
У тебе — тропічний.
Ось так.
А мила дівчина Наомі зробить коктейлі з віскі на основі наших уподобань
за допомогою спеціального робота.
Це віскі підходитиме особисто вам.
Автомат для віскі? Ідеальний подарунок на день народження.
Ми кажемо «сландж а ва». Шотландсько-гельською «за здоров'я».
Скуштуймо одне в одного.
Так смачно. І так точно підібрали, мені подобається.
-Цей так собі. -Мені теж.
Вони про мене говорять.
Щоб по-справжньому зрозуміти смаки віскі,
ми даємо людям відчути запах у наших «пахучих бульбашках».
Яка весела екскурсія.
Отакої!
Клас, дегустаційний зал на даху. У музеї «Гіннеса» в Дубліні теж такий був.
А все покаже тут нам майстриня купажу, Емма Вокер.
Вона не родичка Джонні Вокера. Просто скажу.
Що це?
Це новий напій. «Невловний Умамі».
-«Невловний Умамі». -Так.
Ми думали, що таке умамі.
Це елемент, що додає смаку їжі.
Боже, як смачно.
Еммо!
-Моніко, поклади в сумочку. -Дуже смачно.
До речі, знали, що Роулінг написала останні книги
про Гаррі Поттера тут, в Единбурзі?
Саме так.
Це Вікторія-стріт.
Дехто вважає, що саме вона надихнула створити алею Діаґон.
-Тут наче знімальний майданчик. -Так.
Виявилося, що мій друг з Лос-Анджелеса, чудовий продюсер Мелвін Мар, теж тут.
-Який чудовий день! -Краса!
-Тобі подобається Единбург. Ти тут уперше? -Уперше.
Улаштуємо невелику дегустацію на Ґрасмаркеті на Вікторія-стріт.
І перша наша зупинка — «Оіньк»!
Боже. Отакої, Мелвіне.
Їв сьогодні печеню зі свинини?
Ні.
Маємо три розміри: «п'ятачок», «свинка» й «кабанчик».
Великий із гаґґісом.
-«Кабанчик» із гаґґісом. -Національна страва.
Знаю. Смачно.
Рекомендую до гаґґіса гостріший соус.
Хочеш? І м'ясце.
Ось і «кабанчик».
Яка ви добра. Дякую! Краса яка!
Як смачно.
-Гостренький томатний соус. -Гаґґіс смачніший із гострим соусом.
Ви чудово готуєте.
Як смачно.
Подобається?
Може, ще серветку?
-Штук з десять. -Ось.
Кожному.
-Дуже дякую. -Немає за що.
-Котімося в інше місце. -Додому мене точно доведеться котити.
А поруч чудовий магазин сиру,
але ми скуштуємо дещо інше, що часто асоціюють із Шотландією.
Це яйця по-шотландськи, можете глянути.
Гляньмо.
Рекомендую зі свининою і гагґґісом, ви ж у Шотландії.
Це зі свининою і гаґґісом.
Справжнє походження цих яєць невідоме,
але прославили їх «Фортнам енд Мейсон», які ще продають моє улюблене печиво.
Це круто зварене яйце з ковбасою, навколо м'ясо — тут гаґґіс.
Це суміш свинини й гаґґісу.
Традиційні яйця лише зі свининою. Але ці особливі.
Хочу подивитися.
Ось так я і роблю. Даю другу скуштувати. Лишиться живим — і я скуштую.
Тримайте.
Вони завжди холодні?
Традиційно їх їдять холодними. На пікнік беруть.
Можна їх брати з собою.
Смачно.
Але на Вікторія-стріт купа всього.
Вона має і свої власні, не-гоґвордські міфи й легенди.
Я щойно про це дізнався. Це «Меґґі Діксонс».
Названий на честь убивці, яку засудили до смерті на початку 1700-х.
Її повісили, поклали у труну,
а тоді з труни почувся стукіт.
Повішання було невдалим.
А є закон, що не можна вішати двічі за той самий злочин,
тому вона прожила ще 44 роки, і це був її паб.
Ось так. Продовжуймо пити, Меґґі.
-Боже мій. -Глянь на це!
-Це замок. -Клас. Гарний же?
Так, схоже на Гоґвортс. Отакої!
Але буде приємніше дивитися на 900-річний Единбурзький замок з десертом.
Це «Меріс Мілк Бар». Хвилинку.
Привіт!
Тут стільки красунь.
Привіт!
Це сім'я Мелвіна. Це Вень Ї і Пенні.
Виявляється, ми всі любимо морозиво.
Хто б міг здогадатися?
-Як давно ви працюєте? -Цього тижня буде десять років.
-Вітаємо! -Вітаємо!
З річницею
Дякую.
Бачу щось цікаве в меню.
-Санді-спагеті. -Так, спагеті!
Це біле морозиво з молока.
У ролі фрикадельок — вишні, підсмажений крамбл,
тертий білий шоколад і трохи солі.
-Можна мені? -Гаразд.
Не дивно, що там черга людей, які нас ненавидять.
-А оце для мене! -Боже мій!
-Можна ложечки? Хочу поділитися. -Думала, ви не будете.
Я б не хотів, але я на ТБ.
-Скуштуй. -Вийдімо на двір.
-Бувайте! -Ходімо.
-Бувайте. -І зараз зіб'є автобус!
Краще й бути не може. Бац!
Як же смачно.
Фрикадельки з вишень.
Смачно?
Пенні, я такий радий, що ти тут.
Хочеш вишню? Любиш вишні?
-З'їж вишню. -Так гарно.
Ти вже з'їла?
Так. Бачу, ти засуджуєш!
Слава Богу, я ще не доїв.
Знаєте, що я хочу зробити?
Що?
Тепер ми їдемо на захід з Единбурга до Глазго. Це десь година їзди.
Уперше я був у Глазго кілька місяців тому на своєму турне з книгою.
Було так весело. Тут є де погуляти й смачно поїсти.
Це місто більше схоже на мегаполіс, ніж Единбург, але воно все одно гарне.
А цю кухню не очікуєш побачити в Шотландії.
Малайзійська кухня. Це «Ґа Ґа Кітчен».
-Привіт. -Привіт.
Це Джулія Брайс, одна з провідних фуд-авторів у Глазго.
Джулія пише про смачну їжу в цьому місті, і «Ґа Ґа» серед перших у її списку.
Вона запросила мене на обід.
Рік тому ти перемогла в номінації «Кулінарний критик».
Так, два роки тому.
-Клас! Вип'ємо за тебе! -Будьмо.
-«Сланч», як кажуть у Шотландії. -Сланч.
-Що в тебе? -Щось смачне.
Я звик до невеличких закусок, коли за стіл сідаєш, амюз буш там.
Ось й амюз буш.
-Привіт. -Отакої!
Думав, ми з маленького почнемо…
Гадаю, вам усе сподобається.
Треба ж додати трохи драми.
Рада знайомству. Я Джулі.
Це прекрасна шефиня і власниця «Ґа Ґа Кітчен» Джулі Лін.
Мені подзвонив постачальник риби. «Упіймали кілограмового омара. Хочеш?»
І ти вирішив приїхати, тож я знала, кому його подавати.
Чудово!
-Надіюся, смакуватиме. -Краса. Дякую.
Час куштувати. Руки точно забрудниш.
Це…
Так! Отак! Оце здоровило.
Може бути гострим.
Будьмо.
У такого монстра таке ніжне м'ясо. Гостреньке.
Відчувається гострота. Чи занадто?
Це малайзійські нотки.
-Точно, у Шотландії так не готують. -Так.
Ідете в «Ґа Ґа Кітчен» — змініть очікування, бо бац!
Так. Дуже гостре.
Ще з'їси чи лишиш місце на щось інше?
-Я б лишила місце. -Якщо так, то я…
-Багатством треба ділитися. -Авжеж. Було б неввічливо.
-Зараз повернуся. -Ділитися — це турбота.
Перепрошую. Привіт, я Філ з того столу.
-Любите гостре? -Звісно!
-Гадаю, це завдання для Чарлі. -Для Чарлі?
Чарлі, ти — наш щасливий переможець «Хтось, нагодуйте Чарлі».
З'їм із радістю.
-Дякую! -Смачного. Радий знайомству.
Привіт. Я прийшов.
Мені дуже сподобався той лобстер, але він був просто гігантським, і я поділився.
Захочуть, щоб ти знову прийшов.
Ти вмієш ділитися і це чудово. Це карі з баранини.
-Карі з баранини. -Тут шотландська баранина.
А ще насі-горенг.
Чому ти готуєш саме такі страви?
Моя мама з Малайзії, вона навчила мене всьому, що я знаю про кулінарію,
і я хотіла привезти ті смаки сюди.
Ми змішуємо смаки автентичних страв, страви з відтінком шотландських традицій.
-Приєднаєшся? -Так.
Дати тарілку?
Я ще не їв карі з баранини. Просто баранину їв.
Ми беремо шотландську баранину, вона чудово пасує до цих інгредієнтів.
Що це?
Сушений чилі, тож буде гостро!
Знову гостре. На того лобстера спецій не пожалкували.
Так. Гадаю, якщо вже берешся — то роби правильно.
У Шотландії смаки ніжні,
але треба було їх трохи змінити.
Моя мама прийшла на вечерю. Вона часто сюди приходить.
-Вони їдять? -Вона там.
Привіт.
Якщо клієнти лишаться голодними, вона злитиметься.
Тож треба переконатися, що всі виходять ситі.
Ви їли лобстера?
Ні, у нас такої честі не було.
Якби я знав, я б вам його віддав, а не Чарлі.
Чарлі, як тобі лобстер?
На черзі баранина. Скуштую.
-Воно має бути дуже ніжним. -Дуже смачно.
Теж гостре. Та ну!
-Тут усе просто чудове. -Рада це чути.
І ви двоє теж.
-Ми вже невіддільні. -Як чудово.
Це страва для сніданку чи перекусу.
Не варто змішувати смаки.
Я не Неандерталь. Я Розенталь!
Час для вельмож.
Це «Король шаурми».
Кому таке не сподобається?
Покажете в уповільненій зйомці?
Не думав, що знову тут знайду страви Близького Сходу,
але в цьому світі все можливо.
-Привіт. -То ти — король шаурми?
Так. Ми — королі.
-Як тебе звати? -Маджед.
Радий знайомству, друже.
-Ти з якої країни? -Я курд із Сирії.
Що привело тебе у Глазго?
Це гарне місто.
І все? Вагома причина.
Ще тут привітні люди.
Я помітив.
Команда приїхала трохи раніше за мене, і їм сподобалася змішана шаурма.
Такий радий.
-Можна й мені таку? -Звісно.
З усіма додатками.
-І курку, і баранину? -Так!
Скуштуєш і скажеш, чи смачно.
Звісно, скажу.
Не бачу. Вона внизу.
Вже в шоу побачу.
Обмащуєш?
Він обмащує шаурму соком із м'яса,
а потім смажить.
Розумно.
Буде смачно.
Шаурма готова.
-Так! Це часниковий соус? -Так.
Клас. А як він називається?
Ми називаємо часниковим майонезом.
Звісно.
Ось серветка.
Схоже, що вона мені потрібна?
А тепер скажи. Я — король?
Хай живе король.
-Така соковита, хрустка. Дуже смачна. -Так.
Можна ще трохи часникового соусу?
Смакота!
Я багато де був.
І куштував різну шаурму.
Але ця…
Я скажу, що це була…
Найкраща шаурма у світі. Так, у Глазго, Шотландія.
Може, я вже таке колись казав,
але цю готував сам король.
Ще соусу?
Ще раз. І, може, потім ще кілька.
Поза камерою. Вам цього не покажуть.
А оце мене ніколи не цікавило. Гольф.
Шотландія — батьківщина гольфу,
то чому не спробувати?
Неймовірне місце для будь-якого заняття.
Ласкаво прошу до «Арчерфілд Лінкс».
І я буду в четвірці гравців. Гратиму я і ще троє чудових учасників клубу.
Це Дороті, Гордон і Ніккі.
Ніккі? Пані, тільки контролюйте себе, таким сексуальним я ще не був.
А капелюх — секс-магніт.
-Дороті! -Обіцяю.
Може, не повірите, але я ключки в руках не тримав.
Я не грав у цю гру. Ніколи не брав уроків.
Сподіваюся, у вас багато терпіння.
Усе буде добре.
-Можна, я поведу? -Так, можна.
Кращих умінь я за сьогодні не покажу.
Як весело.
Ви гляньте! Яка краса.
-Неймовірне місце. -Ну ось.
-Ми приїхали. -Ходімо.
Дивись і вчися, Дороті.
Дивлюся і навчуся!
Вони вже сміються з мене.
Це основні рухи.
-Звучить гарно, поки ти це робиш. -Ні.
Тобі теж удасться.
Отак.
Роби махи й далі.
Наче підмітаю.
Оце я даю!
Отак ти маєш зробити.
Отже, мій перший удар ключкою на полі для гольфу.
Молодець!
Оце даєш!
Молодець.
Просто кажу.
-Це було фантастично. -Найкращий день у житті.
-До наступної зупинки. -Їдьмо за м'ячем.
Чудовий удар.
Так. Він молодець.
Філе! Чорт! Твій у ямі.
Там пісок. Тож бити треба трохи по-іншому.
Може, я краще граблями битиму?
І як?
Отакої, оце…
-Дивіться на м'яч! -Я його не бачу.
Добре розмахнися.
На траві!
Оце даєш!
Гаразд, я упораюся. Це як мінігольф.
-Трохи засильно. -Трохи засильно. Боже!
Не даєш, Філе.
Вони змилосердилися і дали мені другий шанс. Ще раз битиму.
Оце даєш!
Молодець!
-Можна іти їсти? -Так.
Гаразд, ми знову в Единбурзі.
І оскільки навколо сама вода,
може, скуштуймо рибу?
В Единбурзі є дуже популярне місце біля води. Називається «Фіш Маркет».
І я беру з собою особливу гостю.
Привіт!
Як справи?
-Радий бачити. -Рой.
-Рей. -Радий знайомству.
Рой і Рей.
-То це «Фіш Маркет». -Так.
Що є смачненьке?
Я знаю.
Візьмемо фіш-енд-чипс.
-Дуже хочу. -Добре.
Але, може, не варто їсти все смажене.
Треба трохи смаженого й ні.
-Піклується про мене. -Так.
Так і треба.
Гаразд, хай буде так.
Без проблем.
-Дуже раді. Рей і Рой. -Рей і Рой.
Знаєш, як сказати «Единбург»?
Единбург.
Ніби «бури».
-Скажи правильно. -Я щойно сказала.
Рей прийшов. Боже мій!
-Глянь. Як багато. -Лангустини з часниковим маслом на грилі.
-Отакої. -Це фін-енд-чипс.
-Яка краса! -Клешні краба у клярі.
Господи!
Іще протеїн — мідії в бульйоні з білого вина й часнику.
Протеїн.
Гаразд.
-Холодний омар на грилі. -Боже!
Надіюся, вам сподобається.
Буду вдячний за відгук.
Ось і відгук.
-Яка радість! -Дякую.
Крабові клешні у клярі.
Боже!
Знав, що буде смачно.
А знаєш, що ще краще?
Дати Річарду?
Дай мені одну.
Дядьку.
Бачиш, як він пробивається в шоу?
Знаєш? Краще, коли він у шоу. Тож усе чудово.
Не будь на його боці!
Іноді треба йти проти батька. Бунтувати.
Мені не подобається. Гаразд, чекай.
-Глянь на лангустина. -Так, на грилі.
І з часниковим маслом.
-Боже мій. -Так?
-Солоденький. Чудово. -І безплатний.
Клас!
-Може, тепер фіш-енд-чипс? -Це пікша?
Боже!
-Смачно. -Ти ж не любила рибу.
Так, але в тебе є правило.
Ти кажеш: «Скуштуй хоч раз».
-Я куштую, і мені подобається. -Ніби реклама нашої книги.
Розкажи людям.
Ми написали книгу «Просто скуштуй».
Вона про те, як тато давав мені куштувати їжу в дитинстві.
Я мало що їла. І таких людей багато.
Але поглянь на себе.
-Поглянь. -Ти як тварина.
Це неймовірно. Найсмачніша фіш-енд-чипс у житті.
Глянь, як сонячно в Шотландії.
Шотландське літо. Так гарно.
А тепер час для…
Пана Л.
На широку ногу!
Лілі.
Так?
-Віддай. Тобі не сподобається. -Не дам!
Що може бути краще? Відпочивати зі своєю донькою.
Їсти фіш-енд-чипс, лангустинів і лобстера?
Дивитися на воду?
У Шотландії? Та ну.
Смакота!
Саме так. Смакота!
А тепер щось дуже круте.
Ми з Монікою любимо місця, де добре готують і роблять добрі справи.
У «Соушл Байт» не лише дають їжу й напої бездомним,
тут їх працевлаштовують.
-Боже! -Чула, ти любиш випічку.
-Чула. А хто сказав? -Пташечка нашепотіла.
А це комерційний та операційний директор «Соушл Байт» —
Мел Свон.
А це Колін Чайлдс, який сам був бездомним,
а тепер він — чудовий пекар у «Соушл Байт».
Колін був одним з наших перших співробітників, і Колін…
Ти був бездомним, правда? З песиком удвох?
І колишнім наркоманом. Три роки, так.
Потім я дізнався про це місце й знайшов роботу.
-А тепер ти… -Тепер він — головний пекар.
Наша головна місія — покінчити з безпритульністю…
-Тож нічого серйозного? -Так.
Це поширена проблема в Шотландії? Я не знаю.
Дуже поширена.
Але їжа — це чарівний спосіб спілкування з людьми,
так зав'язуються розмови.
Ти приходиш, береш каву, сандвіч, мак енд чіз,
а ми сподіваємося залучити тебе до благодійності.
Чудово те, що люди, які не мають особливої можливості з кимось познайомитися,
можуть тут це зробити.
Так і виникає емпатія.
Так, це чудово.
Чий це рецепт?
Моєї бабусі.
-Це правда? -Ні.
Тато б сказав так говорити, бо це мило.
Колін не спить з п'ятої ранку і пече їх.
Неймовірно.
-Смачно, так же? -Дуже смачно.
Я багато тренувався.
-Ти — доказ того, що задум працює. -Точно.
Я такий радий, що ти не просто почав по-іншому жити,
а й навчився таке печиво готувати!
Життя надто коротке для поганої випічки.
-Допомагаймо! -Як напис на футболці.
-«Життя закоротке для поганої випічки». -Так же?
Хочете пожертвувати «Соушл Байт» — зробіть це тут.
Більшість людей, особливо лікарі й страхувальники,
скажуть вам ніколи не летіти на гелікоптері.
І що я роблю, Річарде?
Цього досить.
Є лише одна річ, яка мотивує мене так ризикувати життям і тілом.
Ще одне місце виготовлення шотландського віскі.
Ми летимо на острів, де створюють особливе віскі.
Ми на висоті 1 200 метрів.
Десь хвилин 15–20
навколо все було біле.
Нічого не було видно. Ні знизу, ні згори, з жодного боку.
Ми в дощових хмарах.
Не така це й чудова ідея.
Дурний Річард.
Усі задоволені? Так?
Але мушу сказати, коли хмари розійшлися, краєвид був казковий.
Це аеропорт?
Надіюся, ванна є.
Це острів Скай.
Один з найбільших островів Західного нагір'я.
Пишеться це С-к-а-й, і острів досить старий.
Перше відоме тут поселення датується сьомим тисячоліттям до нашої ери.
Це місце — важлива частина Шотландії,
воно відоме океанічними скелями, глибокими чистими озерами,
цими милими друзяками
й туманними горами.
Насправді це якесь диво, що хмари взагалі розійшлися,
бо 90% часу на острові Скай іде дощ.
Але пам'ятаймо,
сьогоднішній дощ — завтрашній віскі.
Це «Таліскер», і ми дізнаємося,
як робиться одна з найкращих речей у світі.
Мене веде Раян, експерт з «Таліскера».
Що написано на дверях?
Так. Це відділ для затирання солоду.
Вибачте за мою гельську.
Погано гельською говорю.
Набагато краще, ніж я б вимовив.
У кімнаті зі складною назвою і починається магія створення віскі.
Глибоко вдихни.
Уже добре пахне!
Тут ми затираємо солод. Вісім тонн борошна змішують
із 26 000 літрами води з того джерела за винокурнею.
Потім воду зціджують, вона містить цукор, з цього й роблять алкоголь.
Я бував у виноробнях, як у Напі.
Ми всі знаємо, що вино — це виноградний сік.
Але скотч — це вода, яка всотала речовини із ячменю і солоду.
Вона це все всотує.
Схоже на мигдальне молоко, але набагато краще.
Це густа цукриста рідина, її називають суслом.
А на смак як? Скуштуймо.
Далі сусло потрапляє в місце для ферментації, де додають дріжджі,
тут воно стає чимось схожим на міцне пиво з димком.
Потім його переливають у мідні дистилятори,
кип'ятять і переганяють у скотч,
який шотландці називають віскі.
Кожна винокурня вважає, що саме унікальна форма дистиляторів
надає неповторний смак віскі.
Щоразу, коли пара торкається міді, вона перетворюється на рідину.
-Ми називаємо це рефлюксом. -Він у мене після гострої їжі.
-Куди далі йдемо? -Зараз будемо дегустувати.
Думав, уже не скажеш.
Ну ось.
-Піратська скарбниця. -Так.
Я в захваті. Скільки років цьому?
-Десять років. У квітні було десять. -З днем народження!
Це валінч. Або «викрадач віскі».
Це ж я!
-Ним ми будемо набирати віскі з бочки. -А як цей отвір називають?
Та просто отвір для пробки.
Я спробую.
-Добре? -Молодець.
Тепер я тут працюю.
Смак буде з нотками фруктів, перцю і димку.
А ще це віскі прямо з бочки, а тому буде міцним.
Гаразд.
-Сланч. -Сланч.
Так, із димком.
Ось тому я і люблю віскі,
я завжди хотів приїхати в Гайлендс,
бо віскі й удома смачне, а тут, у місці виготовлення, смак неймовірний.
Так.
А тепер до того здорованя.
-Гаразд. Тож… -Ось і він.
Не думав, що таке скажу, але витягуй пробку з дірки.
Трохи темніше.
-Подивіться на колір. -Оце краса!
Скільки йому років?
-Десь 18–19 років. -Отакої.
-Пахне прекрасно. І смак неймовірний. -Зовсім інший.
Зачиніть двері.
Це був один зі способів пити віскі.
Раян веде мене до свого колеги Баррі,
який веде мене до чудового місця, під назвою «Ойстер Шед».
Спершу випиваю трішки розсолу.
Гаразд.
А тоді замість розсолу вливаємо віскі.
-Справді? Туди? -Так, ну ж бо.
Скільки… Бачу, ти добре налив.
-Отакої! -Як тобі?
Чудове поєднання. Неймовірно.
Ідеальне поєднання. Сам би я не додумався.
Але не можна весь час пити віскі.
-Лосось гарячого копчення. -Дякую, друже.
Яка краса.
-Неповторно. -Тому ми й тут.
-Шотландський копчений лосось. -А тепер скуштуй.
Напевно, це найсмачніший лосось у світі.
Устриця аж загикала. Гаразд.
Привіт, Філе! Як справи?
Привіт, Пауло! Пауло, можеш змінити положення на горизонтальне?
У гарному сенсі.
Хочеш, щоб я у планку стала?
Отак?
Трохи правіше, якщо можна.
Зараз розкажу дещо про себе. Правіше не рухатимуся.
Я не міг дещо згадати, бо мені здається, що ми так давно знайомі.
Я не пам'ятаю, як і де ми познайомилися.
Ми зустрілися у тебе вдома.
-То хто… -Я здивована.
Може, мозок блокує ці спогади, бо ти лежав у ліжку,
а я…
Не знаю, чи можна таке казати. Я лізла через вікно й…
Так ми й познайомилися.
Пауло, я маю дещо розказати. У тебе є подкаст.
-Скажи, як називається. -«Паулу Паундстоун ніхто не слухає».
Ти знаходиш і читаєш цікаві факти.
-Так! -І оцей мені сподобався.
Люди, які посміхаються і вітаються з незнайомцями,
від природи щасливіші.
Але живуть вони менше, бо їх часто вбивають.
Знаєш…
Світла не буває без тіні.
Ні, це правда.
Клас. А тепер, Пауло, час розсмішити Макса.
-Маєш жарт? -Так.
Так, я безцеремонно вкраду жарт у Морі Амстердама.
-Чудового Морі. Бадді Соррела. -Клас.
Він був би лише за. Клас.
Так, чоловік дзвонить в юридичну фірму,
«Шварц, Шварц, Шварц й Шварц».
Хтось відповідає на дзвінок і каже: «Це "Шварц, Шварц, Шварц й Шварц"»!
А той каже: «Можна поговорити з паном Шварцом?»
У відповідь: «У нього обід».
Він: «Тоді можна поговорити з паном Шварцом?»
Той каже: «Він зараз на зустрічі. Вибачте».
Хлопець: «А можна поговорити з паном Шварцом?»
А той каже: «Знаєте? Він сьогодні хворий. Можу передати ваше повідомлення».
Хлопець каже: «Ні, не треба.
Можна тоді пана Шварца?» А той: «Слухаю!»
Це була Паула Паундстоун!
Іду до тебе додому. Чекатиму тебе там.
У Глазго знову чудова погода, а я зустрінуся з новою подругою.
Можливо, ви знаєте красуню Келлі Макдональд.
Грала не лише в «Гаррі Поттері», але й у «На голці».
І в «Підпільній імперії».
Вона озвучувала героїню мультику «Відважна»
від «Піксар» про Шотландію.
І вона запросила мене в кафе «Санні Акр».
Це Мері. Власниця.
Ви — власниця?
Келлі сказала, що це її улюблене місце.
-Так. -Дякую, Келлі.
Я рідко кудись ходжу. Це одне з небагатьох місць, де я буваю.
Я поснідала лише пластівцями. Місце лишила.
-То ти голодна? -Так.
-Зараз будеш сидіти щаслива. -Справді?
У мене штани погано тягнуться, але я постараюся.
Це салат з кабачків і моцарели.
Це фокачча з персиком.
Це груша? Точно, персик!
Це скумбрія і житній хліб.
-Моя улюблена. -Так? Тоді з неї і почнемо.
Так же?
Не знаю, було б краще…
Мені казали, що я їм, як Ґолум з «Володаря кілець».
-Ґолум їсть сиру рибу. -Уже чекаю!
Тому, може, виріжете моменти, де я їм.
Кусай.
Разом.
Будьмо.
-Смачно. -Непогано.
Ніс забруднила. Але…
Може, за кілька укусів, бо він величезний.
-Ніби торт. -Так, то ти так торт їси?
Яка смакота.
Знаєш, у нас тут є велика фанатка Гаррі Поттера.
Я вже знаю.
-Бачила її? -Віталася.
Емілі, підійди на хвилинку.
Привіт.
-Це Келлі. -Рада знайомству.
-Дуже приємно.
А її героїню звати?
Гелена Рейвенклов.
Авжеж! Вона це знала.
Я сама іноді забуваю, що там знімалася.
Бо я навіть не… Основні зйомки завершилися.
Лишилося відзняти мене
й на монтажі вставити Деніела Редкліффа.
Його вставили на монтажі?
Певно, він відпочивав. Я б теж так зробила.
Річарду теж легше було б мене на монтажі вставити.
Так. Так легше.
Він керує моєю камерою.
-Емілі, дякую. -Дякую!
-Потім ще поговоримо. -Звісно.
На чому ми зупинилися?
Точно.
-Різні десерти. -Стільки різних!
Скільки десертів ви готуєте щодня?
-Дуже багато. -Я бачу.
Почнемо з печива зі шматочками шоколаду.
Смачно, правда?
-Мені піти, Келлі? -Якщо ти не проти.
-Дідько! -Боже!
Як літній град у Шотландії.
Неймовірно. Але я скуштую шоколадне печиво.
-М'якеньке всередині. -Отакої!
Мері!
Схоже на морквяний торт.
-З глазур'ю? -Так.
-Таке куштувала? -Ні.
-Але зараз усе зміниться. -Радий вашому знайомству.
Усе гаразд?
Ти від мене не відстаєш. А я — професіонал.
Привіт!
Це мій брат Девід.
Брат!
Що таке?
Так. Це мій песик Елсі. Привіт!
Це твій пес? Привіт, Елсі. Привіт.
-Це Філ. -Ми вже віталися.
Радий тебе бачити.
Девід вигулює собак.
-За твою важку працю. -Як мило.
-Бери цілу. -Мій брат не відмовиться поїсти.
-Смачно ж? -Смакота.
Люблю морквяний торт.
Хочу сказати, що в Шотландії я зустрів прекрасних людей.
За Сема!
Привітних.
Дороті. Вони тебе підтримають.
А краса самої країни,
хоч ти бачиш її з висоти пташиного польоту
чи просто гуляєш вулицями,
цілить у саме серденько.
Ще раз вкуси, поки ми не пішли.
А я маю його кусати?
Ну ж бо, Ґолуме.
Філе, а ось і Ґолум.
Що я більше люблю за власні подорожі? Коли ви подорожуєте. Цього я хочу.
Нести добро у світ.
Думаю, це дуже важливо, особливо зараз. Бо у відповідь отримуєш дещо безцінне.
Погляд на життя змінюється.
Куди б ти не їхав — це місце змінить тебе зсередини.
Сланч а ва.
Переклад субтитрів: Анастасія Барич