ULICE CHUASI
Když se řekne „masáž“,
určitě vás nenapadne tohle.
- Zdravím. - Zdravím.
- Já jsem Phil. - Ano, dnes máte masáž noži.
- Masáž noži? - Ano.
Jsou to nože. Ale nebojte se.
Nemám se bát? Mám si tu lehnout a vy mě tím budete bít?
Ano.
To zvládneš.
Vypadá, že se na to těší.
Blbý Richard.
- To je ten nůž? - Ano.
- Fakt? - Ano.
- Relaxujete? - Snažím se.
Proč používáte nože?
Dva nože představují pozitivní a negativní energii.
Nepotřebujete ostřejší?
Sklapni, Richarde.
Hodně zákazníků se nožů nejdřív bojí.
- Bojí se nožů? Z dobrého důvodu. - Myslí si, že jsou ostré.
Ano, kdyby byly ostré, byl bych mnohem víc zticha.
Asi bych to měl lidem popsat.
Je to, jako by vás něčím mlátili.
Hladovec v zimě v létě
vandruje po celém světě
a táhne ho to chtě nechtě
k těstovinám, masu a bagetě.
Přifrčí za vámi,
přiletí za vámi.
Zazpívá si s vám,
zatančí si s vámi.
Zasměje se s vámi
a bude rád s vámi.
Na oplátku žádá jediné.
Nakrmte někdo, nakrmte někdo…
Prosím vás,
nakrmte někdo Phila!
Tak už ho někdo nakrmte!
NAKRMTE NĚKDO PHILA TCHAJ-PEJ
Vítejte v Tchaj-peji na Tchaj-wanu.
Poprvé jsem tu byl před pěti lety.
Přijel jsem hodnotit mezinárodní televizní festival
s Melvinem Marem, který je skvělý producent,
a moc jsme si to tu užili.
Rád na to vzpomínám.
Tchaj-wan se nachází v Jihočínském moři
a vždy byl místem, které chtěli ovládat jiní.
Svůj vliv na něj projevilo Portugalsko, Holandsko i Japonsko.
I dnes si tento bujný hornatý ostrov nárokuje Čína.
Ale ve vzkvétajícím hlavním městě demokratického Tchaj-wanu
lidé mnohem raději mluví o tom, co může jejich země nabídnout.
Ať už jste slyšeli o jakémkoli napětí, v každodenním životě se neprojevuje.
Je to velké město, kulturní centrum
a ekonomické středisko.
Když se vydáte do této části světa, Tchej-pej vás možná nenapadne jako první,
ale já znám dobrý důvod, proč by měl být na seznamu.
Třeba jejich street food.
Jeden odborník mě vezme na chrámový trh Sin-čuang.
Charlene Jang, kterou možná znáte z Instagramu jako Taipei Eater.
Taky budu žrout v Tchaj-peji. Jak se to tu jmenuje?
Celá tahle oblast se jmenuje Tatao-čcheng.
Vzniklo to v polovině 19. století.
Za dynastie Čching tehdy lidé dováželi rýži, obilí a čaj.
Tenhle stánek je úžasný.
Nevím, jestli jsi někdy jedl vepřové koleno.
Tady ho většinou dusí se sójovou omáčkou,
ale tohle je jiné, používají čistý vývar.
Nečekal jsem, že začneme s polívkou z vepřového kolena, ale dobře.
Jmenuje se to tu…
Prasátko. Vepřové koleno misua.
- Říkej to ty. - Dobře.
- Jo. - Je toho hodně. To je pro jednoho?
Jedna miska stačí.
Podělíme se.
- Sie-sie. - Jo.
To znamená „děkuji“ v…
Je to nejdůležitější slovo v každém jazyce.
Mám si dát nejdřív nudle, vývar, nebo…
Maso.
Tak jo.
- Musíš ho namočit do omáčky. - Namočím, jako ty.
Jo.
Dobré, že?
Polévka z vepřového kolena je vynikající. Proč?
Vepřové.
Spousta holek to má ráda, protože je v tom hodně kolagenu.
Takže mi to stáhne všechny vrásky?
Snad.
- Není to zázrak. - Jo.
Chápu. Narodila ses v Tchaj-peji?
Vyrůstala jsem na Tchaj-wanu a pak se přestěhovala do USA. Jo.
Kam přesně?
- První rok jsem žila v Kentucky. - Co?
Abych se naučila anglicky.
- Žije tam hodně lidí z Tchaj-wanu? - V Kentucky ne.
Přijet z Tchaj-wanu na místo, kde nejsou žádní Asiati,
bylo fakt zajímavé.
Dále mě Charlene vezme na jeden z největších tchajpejských hitů.
Tomuhle se říká černý pepřový koláček.
Nezní to kdovíjak.
Ale je.
Koláček z černého pepře vlastně není koláček z černého pepře.
Je to vepřová houska.
Vyrábí se z čerstvého domácího těsta.
Dovnitř dají směs vepřového a cibulky.
Posypou to sezamem.
Vloží to do téhle pece.
Hodně se to rozpálí.
- Sie-sie. - Děkuji.
Hele, zrovna je z toho vytáhli.
- Jo. - Sotva to přes papír držím.
- Jo. - Velmi horké.
- Opatrně. - Můžeme?
Kousnete si.
Tak jo.
A pořádně se spálíte.
Pokud nejste dost chytří a minutku nebo dvě nepočkáte.
Ale připadám vám chytrý?
Teda.
Vidíš, nešidí.
- Jo. - Jo.
Vidíš ty Židy?
- Jedla bych to pořád. - Je to vynikající.
Cestou k další zastávce mi Charlene ukázala chrám na chrámovém trhu.
Tohle místo se jmenuje Posvátný palác.
Ty detaily.
Ano. A prý tu mají 13 různých bohyní.
Každý den tu asi nosí čerstvé květiny.
Nebeské matce přinášejí jen květiny,
protože je má ráda.
Jo, každý má rád květiny.
A teď na krásné místo. Takový mix Japonska a Tchaj-wanu.
Cukrárna Lin's Wakaši.
Tohle jsem ti chtěla ukázat.
- Tady si dáme oplatku. - Pečou se tam?
- Jo. - Ty jo.
Vevnitř je pasta z červených fazolí.
- Takže jsou duté. - Jo. Je to fakt dobrota.
- No teda. - Jo.
Každá se dělá na počkání.
Jsou tak oblíbené, že mají své okýnko.
- Dobrou chuť. - Tak.
- Lehké a křupavé, uvnitř sladké. - Ale ne příliš sladké.
To je ale dobrota.
Mimochodem, Richard není vždycky špatný.
- Hele! - Cože?
- Víš, co to je. - Jo.
Na Tchaj-wanu musíš ochutnat jejich ananasový koláček.
Vidím ho všude.
- Jo. - Jdeme na to.
Tohle zbožňuju.
- Fakt? - Jo.
Jako krásný dáreček.
Jo!
Je to lahodné, že?
- Fakt moc dobré. - Jo.
- Vím, že máš rád čokoládu… - Jo.
To je čokoládové moči? Co to má být?
- Je to měkké. - Asi to zjistíš.
Pozor.
Silikagel prosím nejezte.
To je moje veřejné oznámení.
Co? Co to je?
Vlastně netuším.
Je to jako sofistikované Oreo.
- Tohle je… - Medový koláč.
- Měl by být slaďoučký a nadýchaný. - Jako piškot.
Měl by dostat i štáb. Pojďte si dát.
Emily.
Ježíši. Nezaduste se tím koláčem, prosím.
Kde je Si-waj? Si-waji.
Nevěsta se ženichem?
Pojďte sem!
Dejte jim koláč!
Zkuste tohle.
Ať vám nezničím make-up.
Dát si během svatební zkoušky medový koláček přináší štěstí.
To říkám já.
Věřím tomu.
Moc vám to sluší. Mazel tov!
- Díky. - Děkujeme.
To je ale den.
Nejvyhledávanější místo v Tchaj-peji se jmenuje Raw.
- To jsou velké dveře. - Velmi.
Mám štěstí, že tam můžu.
Děkuji.
A mám dvojnásobné štěstí, že můžu jít s Janet Chsiech.
Janet je skvělá moderátorka.
Potkali jsme se před pěti lety tady v Tchaj-peji.
Co je to za místo? Je to tu nádherné.
Ano, je vidět, že se sem snaží začlenit přírodu.
Podívej. Vždy, když přijdu, je to jiné.
- Je to jako šachy. - Zahrajeme si.
- Jo. - Zdravím.
- Rád tě zase vidím. - Ahoj.
- Phile. - Šéfkuchař André.
Moc mě těší.
Vítejte v Raw.
Máme si s tím zahrát Jengu nebo co?
Tohle jsou ingredience pro tuto sezónu.
Chceme, aby se hosté podíleli na tvorbě menu.
Vážně?
Celkem je možné z toho udělat 729 kombinací.
- A uděláte je takhle? - Takhle.
- Jdeme na to? - Ano.
Mně chutná všechno, tak si vyberu náhodně.
Můžu dvě masa dohromady? Wagyu a toro?
Ano, jistě.
Chobotnice. Chceš zkusit uni a arašídové máslo?
- Určitě mi to bude chutnat. - Jo.
- Děkuji. - Díky.
Poznali jsme se před pěti lety v tomhle městě.
Ano. Pracuju tu už 20 let jako moderátorka cestovního pořadu.
Miluju cestování.
Přestěhovala jsem se, abych to tu poznala. Rodiče jsou z Tchaj-wanu.
- Ale vyrůstala jsi… - V Texasu.
Tchajwanská Texasanka.
A Tchaj-wan skrývá spoustu překvapení.
Podívejte.
Čerstvá chobotnice, kterou jste si vybrali,
s burákovým máslem a čerstvým mořským ježkem.
- Dobrou chuť. - Děkujeme.
Mňam. Jdu na to.
Není to moc?
Máš velkou pusu.
Jaké to je?
Úžasné.
Chobotnice, uni a arašídové máslo?
To by nebyla první volba většiny lidí.
Ale všechny chutě jsou jemné. Naberu si to všechno.
- Olízala bych… - Ten kámen.
Kámen?
Já olížu všechno to dřevo tady.
Mám velké štěstí. Jako ty. Můžu tohle dělat pořád.
Není to skvělé?
Dá se to.
Mohl bys přijít do mého pořadu, protože v něm děláme různé šílenosti.
Třeba skáčeme z letadel.
Tak to nikdy nepřijdu.
- Bungee, plavání se žraloky. - Ne.
Plavání se žraloky? Žraloci jsou v pohodě. Všichni by tě viděli v plavkách.
To nikdo nechce. Vyžaduje to někdo?
- To je hezké. - Pro druhý chod jste si vybrali wagyu.
A tuňáka.
Na talíři vidíte hovězí wagyu naložené v kombu soli.
A použili jsme jen olej, který z břišní části tuňáka odkapal,
takže tam ta chuť tuňáka je.
- Nevidíte ji, ale je tam. - Jo, cítím to.
- Šéfkuchaři. - Moc dobré.
Vynikající.
Řekni dětem, že takhle se chová brácha.
- Koukejte, děcka. - Jako ptáčkovi.
Ty brďo.
- Že? - Jo.
- Šíleně dobré. - Asi mě to rozpláče.
Říkala jsem, že bych jim mohla umývat nádobí,
protože vždy, když sem přijdu, bych ty talíře nejradši vylízala.
- Můžeme? - Jo?
Proto tě zbožňuju.
- Ne každý by se mnou tohle dělal. - Fakt?
Jíst rukama a tváří e nejlepší.
V plné restauraci bych to neudělal.
Ale v televizi jo.
Jo, nejsem moc chytrý, ale…
Rád tě zase vidím.
Vybrali jste si něco nezvyklého.
Jako dezert jste si zvolili kozí sýr a kaviár.
- Udělali jsme z toho zmrzlinu. - To je ten sýr.
A místo mořské soli jsme nahoru dali kaviár,
abychom vyzdvihli slanost.
A pak jsem udělal ještě něco, co je ti asi bližší. Marshmallow na ohni.
- Teda. - Zbožňuju tě, André.
Za ten výtvor nesete polovinu zodpovědnosti.
Rád jsem pomohl.
Necelou hodinu od středu města je staré město Ťiou-fen.
A po ulici Ťiou-fenu mě provede
krásná Ivy Čchen.
Ivy skvěle vaří a napsala kuchařku.
Jsme tu brzy, ve chvíli, kdy se ulice Ťiou-fenu otevírá.
Ťiou-fen bývala zlatokopeckou osadou.
- Našli v těch kopcích fakt zlato. - Jo.
A na tenhle trh lidi chodí asi kvůli jídlu.
Jistě.
- Tohle máš ráda? - Sladkou bramboru.
Já čokoládu.
Jo, přesně tak.
- To je Co? Jo! - S čokoládou.
Teda. To je…
Můžeme?
To je tvoje.
Je z toho trošku nepořádek.
Ano, vítej v pořadu plném nepořádku!
To je sladká brambora.
Sladká brambora. Ty jsi sladká.
- Ty jsi ale slaďouš. - Ty jsi slaďouš.
Komu by to nechutnalo?
To nejlepší z Paříže a Tchaj-wanu na jednom místě.
Kam půjdeme teď, Ivy?
Hledáme chutné jídlo.
- To vždycky najdu. - Víc.
A víš proč? Protože chodím s odborníky, co se vyznají.
Pozor, pane.
To vypadá jako polévka s macesovými knedlíčky.
- Jsou to rybí kuličky. - Rybí, aha.
- Uvnitř je vepřová náplň. - Aha.
Je to jako knedlíček z ryby.
Podělíme se?
- Chceš se se mnou podělit? - No jistě.
Nevím, jestli bych zvládl sníst vše.
Chutná mi to.
Máš špatnou kouli.
- Mám špatnou kouli. - Jo.
Ale chutná dobře.
- Chutná mi. - Je to chobotnice.
- Uvnitř? - Jo.
Tahle polévka je hodně žvýkavá.
Chci tu, co máš ty.
Co chuť?
Skvělá!
- Jsem ráda, že ti chutná. - Chutná.
Jo.
Tak jo. Mějte se.
Díky!
Jak se tohle jmenuje?
Rýžový koláček. Mají plno různých příchutí.
Asi zkusím hořčičné listy.
Já taky. Ten ti bude chutnat.
Je trochu pikantní.
- Měkoučký. - Hodně měkký.
- Ano. - Ty jo.
Tohle moči je tak čerstvé a měkké,
že cítíte téměř sladkou chuť zeleného čase
a nakládané hořčičné listy.
Nic podobného jsem ještě nejedl a sedí to k sobě.
Je to fakt dobrota.
Stojí za to si tu malou frontu vystát.
To je to nejčerstvější moči, co jsem měl.
- Děkuju. - Díky.
Z toho street foodu jsme dostali chuť k dalšímu jídlu.
Takže jedeme do slavné čajovny jménem Čajovna Amej.
Nejste jediní, komu je povědomá.
Někteří si myslí, že byla inspirací pro místo ve filmu Cesta do fantazie
od japonského mistra animace Hajao Mijazakiho.
- Páni. Rozhodně to připomíná, že? - Jo.
Čajovna Amej je oblíbená,
takže mi někdo musel podržet stůl.
- Ahoj! - Tohle je Ivy.
Těší mě.
To je moje přítelkyně.
- Přítelkyně navždy. - No…
- Je to romantické místo, ne? - Pro žádosti o ruku?
To jsem slyšela.
Chtěl bych tě požádat, abychom si dali něco dobrého.
- Přijímám. - Dobře.
- Hele! Dobrůtky! - To je něco!
Okamžité dobroty.
A ten výhled.
Úchvatný.
Než přidáme čajový lístek, musíme konvičku zahřát.
- Zahřát ji. - Ano.
- Je to těžké? - Jo.
Jsi silná.
A pak…
Konvička už je teplá.
Tak do ní přidáme čajový lístek.
Pak můžete ocenit vůni toho čaje.
Dámy mají přednost.
Cítíte vůni čaje z hor.
Teď čaj povařím a počkám 20 sekund.
Můžeš si zpívat.
Podívejte na to.
Můžeš rozlít. U čaje to nevadí.
To zkusím doma.
Ohřívá šálky.
To děláš pokaždé, když chceš čaj?
- Každý den. - Znáš sáček?
- Jaký sáček? - Čajový.
A k čemu je velký čajový sáček?
Jsme Američani. Uděláš…
- Co to děláš? - Dáš si čaj?
- To je krása. - Soustředěné.
- Je to jako meditace. - Krásný rituál.
Ano! Jeden mistr z Hongkongu mi řekl, že se to může zdát jako ztráta času,
ale je důležité každý den trochu ztrácet čas.
Zasloužíš si promrhat trochu času.
Přesně. Tak přestaň mě pořád popohánět, Monico.
- Čaj je hotový. - Už to je.
Na zdraví.
Jak se to řekne tady?
- Gan bei! - Gan bei.
Gan bei.
- No teda. Tolik chutí. - Spousta chutí.
- To je ale příjemné. - Dokonalé.
Ivy zrovna vydává knihu s názvem Made in Taiwan,
je i skvělá kuchařka.
Lidi z mojí generace ten název rozhodně zaujme.
A já jsem taky z Tchaj-wanu.
Ty jsi z Tchaj-wanu to nejlepší.
Byla to krásná přestávka, ale byla to jen pauzička.
Monico, zkusíš to želé?
- Jo. - Kdo si dá třešně?
Prohlídka s Ivy má ještě jednu zastávku a ta bude bomba.
Tohle je noční trh Ťi-lung,
jeden z nejlepších nočních trhů na světě.
ŤI-LUNG
Co se dělá na nočním trhu nebo na pouličním street food festivalu?
Hledáte to, co by vám mohlo chutnat. Třeba tohle.
To je klobása na jedno sousto.
- Jo. - To dám.
S čerstvým česnekem.
Takové tchajwanské jídlo je. Slané i sladké.
- Dáš si to do pusy? Celé? - Připravena.
Monico.
- Další. - Další.
Zbožňuju zdravou stranu, takže vždy hledám něco výživného.
Tohle je výživný sendvič
Kdyby vás zajímalo, co v tom výživném sendviči je,
tak tohle.
Maso, zelenina, pečivo.
- A to pečivo je smažené, že? - Ano.
- A s majonézou. - Jo.
Smažené sladké pečivo
a 100 kilo majonézy.
Ale je tam okurka.
- Kousnu si ještě jednou. - No jasně.
Protože to výživné je až v druhém soustu.
Chutná?
Teda.
Ach jo.
Vynikající.
Je to neuvěřitelně výživně.
Víte, že Lin-Manuel se rozšířil?
TOFU LIN MANUALA
Děkuju.
Tohle je Pao-Pao Ice.
- Jo. - Pa pa!
Ty jo!
Můžeme?
Jako zmrzlina.
Jo! Čokoláda!
Uhni mi, Monico!
Děkujeme!
Co jsem sem přijel, trochu jsem přibral.
Jde to vidět?
Teď přijde na řadu úžasná restaurace.
Se speciálním hostem na Tchaj-wanu.
Jeho jste tady nečekali.
Zlatý olympijský medailista, výběr z prvního draftu,
osminásobný All Star,
člen týmu šampionů Lakers 2020,
dámy a pánové, Dwight Howard.
Hraje teď basket na Tchaj-wanu a udělal si čas, abychom se sešli.
Všem říkám, ať sem přijedou.
- Velká změna. - Hodně velká.
Hrál jsem NBA v Americe,
pak jsem letěl 16 hodin z LA a začal hrát na Tchaj-wanu.
- Kulturní šok. - Je to kulturní šok.
Ale celý život jsem jezdil do Asie, takže jsem na to byl celkem zvyklý.
Na jídlo a na tu pikantnost.
- Chutná ti? - Jo.
Máš ho rád.
Komu by nechutnalo.
Zvlášť ze schopných rukou skvělého šéfkuchaře jménem Kchin Lam.
Vyrůstal jsem v Hongkongu. Longtail je tady moje první restaurace.
Soustředíme se na kuchyni, ale i na koktejly.
Já zase tak moc nepiju, ale něco tu vypadá fakt dobře,
třeba támhleta láhev.
Jako muž z Velikonočního ostrova, že?
Jako by na mě volal: „Vypij mě.“
Co to je?
To je pisco.
To jsem nikdy nepil, ale rozhodně to zkusím.
Nechci tu opilého Dwighta Howarda.
Chci toho opravdového.
Opilý a opravdový je tatáž osoba. To by bylo fajn.
- Dobře. - Tohle je první chod.
No teda.
Tady je křupavá rýži nori, uni z Hokkaidó
a nahoře je kaviár osetra.
Dejte si trochu ponzu pěny a snězte to tak na dvě sousta.
- Dobře. - Asi to zvládnu na jedno sousto, co ty?
Už jsi někdy měl uni a kaviár?
- Neměl. Tohle je poprvé. - Tak do toho.
Moc dobré.
Až tu skončíme, budu chtít sníst všechno.
Jo. Líbí se mi tvůj přístup, hodně lidem to představí uni,
to je ta oranžová část, je to mořský ježek,
ta ostnatá věc z oceánu.
- To je ono? - A uni je ten vnitřek.
To je mi líto, ale bylo to moc chutné.
To nemusí.
Tohle je pisco sour,
a Dusk 'til Dawn s mezcalem a macajským pepřem.
- Na zdraví. - Řekni, jak ti to chutná.
- Ty jo. Velmi zvláštní. - A to je z…
- Z toho kamenného muže, jo. - Aha.
Co ty na to?
Chutná mi to.
Mini burger z krevety v briošce s nakládanou cibulí.
Nádhera.
- Tak jo. - Zakousneme se.
- Do toho jsem se zamiloval. - Je to moc dobré.
Další chod je hovězí wagyu a pod ním je placka z jarní cibulky.
Takový hovězí tatarák. Je to nakrájené, jezte rukama.
- Jako pizza. - To je pecka.
Dobrou chuť.
Jestli chceš jet na Tchaj-wan, musíš ochutnat to jídlo.
Přesně.
- Pro mě je život zážitek. - Ano.
Tak proč ho neprožít pořádně?
Narazíš na dobré jídlo i na špatné jídlo,
ale tak poznáš, co ti chutná, a to je důležité.
Častokrát, když navštívíš jiné kultury,
ochutnáš jejich jídlo a poznáš dané lidi,
uvidíš, že jsme vlastně všichni stejní.
Předávám svůj pořad Dwightovi.
Říkáš přesně to, co říkám všem já.
Poslouchejte ho.
Tady je další chod.
Knedlíček z foie gras.
Už jsi jedl foie gras?
- Řekls Farquaad? - Foie gras.
Myslel jsem, že Farquaad. Jako ze Shreka.
Lord Farquaad.
Ne. Foie gras. To je francouzsky…
Neříkej mu to.
Fajn. Řeknu ti to pak.
Do toho.
Tak jo!
- Knedlíčky. - Do toho.
Je to dobrý.
Teď ti řeknu, co je foie gras.
- Dobře. - To jsou francouzsky husí játra.
Mám rád husí játra.
Musím říct, že někdo tak úspěšný jako je on,
by vůbec nemusel být tak milý.
Něco jsem četl a to se mi na tobě líbí.
Nejsi jen jeden z nejlepších basketbalistů na světě.
Taky jsi takovým vyslancem dobré vůle.
Jiný výraz pro charitu je podle mě láska.
Rád šířím lásku bez ohledu na to, kde na světě jsem.
V prosinci jsem strávil celé dva dny
v různých školách a říkalo se tomu den lásky.
Měl jsem zrovna narozeniny.
Takže místo toho, abych šel někam slavit…
- Jsi dárky rozdával. - …a bavil se,
chtěl jsem lidem ukázat, že tady nejde o mě.
Že jde o nás všechny.
To je nádhera.
Pokud chcete přispět na Dwightovu charitu,
The Good Shepherd Social Welfare Foundation…
Moc za to dokonalé jídlo děkujeme.
- Já děkuji. - Vynikající.
- Díky. - Děkuji moc.
- Sie-sie. - Sie-sie.
Musíme se projít.
Otevřu ti.
Nevěděl jsem, že jsi tak vysoký.
Nejsem tak vysoký.
Tchaj-pej mý subtropické klima,
ale je tu tolik dobrot, takže to vedro musíte přežít.
Děkuji.
Začneme s vepřovým bochánkem.
Smažené kuře.
Tak jo, další.
Placka z jarní cibulky…
s vejcem uvnitř.
No teda.
Tohle bych mohl jíst každý den.
K tomuhle si musím sednout.
Vepřová rýže ve Wang's Broth.
Nakrájený, dušený bůček s rýží.
Klasický tchajwanský pokrm.
A chtěl jsem to ochutnat, už když jsem tu byl minule.
Co si dáte u Wang's Broth? Vepřové s rýží.
Trochu zelí.
Nějaké bambusové výhonky.
Co mají společného? Vepřové.
Moc dobré.
Pořád bojuji.
PŘÍBĚH HRAČEK
ZVÍŘECÍ DŽUNGLE
Počkat.
Máš to?
Zaseklo se to.
Až si budete chtít takhle vyhrát hračku,
rovnou ty peníze hoďte do kanálu.
Palais de Chine Hotel podává užasnou snídani formou bufetu
a víte, jaká je Monica.
Je to trochu trapné.
- Závod. - Tolik se na to těším.
Většinou jsem první.
- Tohle je klasická tchajwanská snídaně? - Ano.
Ale jsou s námi Martha Wang a Aaron Jang,
který moderuje populární tchajwanskou pěveckou soutěž,
a ukážou nám, jak to chodí a jak se tu jí.
- Zdravím. - Zdravím.
Chtěla bych se zeptat, co je tohle.
Tomu říkáme…
To je rýžový knedlík. A je zabalený v bambusových listech.
- Počkat. - Tady to je.
- To si dá každý. - Já si dám asi všechno.
Tady máme studené nudle s arašídovým máslem a sezamem.
To chci.
To mi připomíná moje mládí v New Yorku. Studené sezamové nudle.
Jak je to dávno?
Hodně dávno, Aarone.
A byla to velmi specifická věc. Za dva dolary.
Arašídové máslo. Takové typické americké…
Připomnělo ti to tu dobu?
Ano, ale tohle je moc chutná verze.
To je pro západní stravu neobvyklé.
- Smažené pečivo… - Ano.
- …v pečivu. - A v pečivu.
Je to snídaně, ve které je celkem dost sacharidů.
Hodně chodíme.
To si pořád opakuju.
Ale snídáte i maso? Nebo vajíčka?
- Ano. - Je to obvyklé?
Třeba ta naše hovězí polévka.
- Jo. - Tak třeba tu jíme.
Tam je dost bílkovin.
Nebo máme tyhle rýžové knedlíčky.
- Ochutnáme to. - Jo.
Co je uvnitř?
Většinou v nich jsou houby a trhané vepřové.
Bílkoviny. A zelenina.
Lepivá rýže.
A cítíte i vůni bambusových listů.
- Vynikající. - Tohle je zatím vítěz.
Chutná mi všechno Nedokázala bych si vybrat jednu věc.
- Jo. - Miluju to.
Přidal jsem trochu chilli oleje, protože mám rád pikantní.
- Podělíš se s námi? - Ne.
Nazdárek! Nakoupil jsem nějaké dobrůtky.
Tady mám nějaké křupky z hrášku. Snad nebudou z prášku.
Ty jo.
Je tam cítit i prášek.
To jsem čekal.
Tohle se jmenuje patata.
Krevetové tyčinky.
Moc dobré. Jen malý náznak krevet.
Lahodná, křupavá rybí kůže s příchuť slaných vajíček.
To je vynikající.
Sekané mandle s maličkými rybkami.
Cítím rybinu.
Nevím, co je tohle, ale je to veliké.
Je to dobře zavřené.
Jo.
Jako křupky z listového těsta.
Je to máslové.
Je to pečivo. Chutná to jako… Teda.
Jmenuje se to takhle.
„Hodně štěstí.“
Máte rádi polévky?
Máte rádi knedlíčky?
Pak máte štěstí, protože je tu slavné místo,
kde tyhle dvě věci kombinují.
Ano. A výsledek je vynikající.
Buclaté složené kousky dokonalosti.
Polévkové knedlíčky jsou mandarínsky siao long pao,
nebo jen SLB, pokud spěcháte, což já většinou ano.
- Máš hlad? - Jo.
Tohle je Tin Tchaj Fung, který začal v Tchaj-peji
a od té doby se rozrostl v globální řetězec knedlíčkové radosti.
Jdu se Melvinem Marem, skvělým producentem filmů jako Jumanji
a seriálu Narozen v Americe.
A s moderátorem noční politické satiry, The Night Night Show,
který je i neznámějším komikem na Tchaj-wanu, Brian Tchseng.
Byli jsme tu před pěti lety.
Jedli jsme v původní restauraci Tin Tchaj Fung naproti.
Nevím, jestli to dělají všude, ale jsou hrdí na to,
že každý knedlíček má 18 záhybů,
- Jo! - Jo, je to přesné.
Spočítám si je. Pokud jich nebude 18, budou padat hlavy.
- Ahoj, Karen. Jak se máš? - Zdravím.
Dobře. A ty?
Karen si nás pamatuje z minula.
Ano. A od té doby už obsluhovala i Toma Cruise.
- Takže je to pokles. - Rozhodně.
Požádali jsme Karen, ať nám něco přinese, než dorazí knedlíčky.
Budeme čekat a…
Jak je to tady se stand-upem?
V celé zemi je asi stovka komiků.
Všichni se známe. Máme skupinový chat.
Letos je to vlastně poprvé, co děláme mandarínský stand-up
po celém světě.
Takže budeš mluvit mandarínsky i v USA a i tam přilákáš velké publikum.
Jo, vyprodali jsme Hollywoodskou Laugh Factory.
Před dvěma dny jsem byl tady.
- A míst? - Třináct tisíc.
- Ty jo! - Melvine.
To není málo.
Je to paráda.
Gratuluji!
To je na 15letého kluka fakt úspěch.
Přesně tak!
Dělal jsi něco před tím?
Než jsem se stal komikem, byl jsem na vysoké.
Mám dva magisterské tituly z neurovědy.
Máš dva tituly? Takže bys mohl být doktor?
Doktor ne, ale neurovědec.
Víš, jaká bude moje další otázka?
Co na to řekli tví rodiče?
To slýchám často, jo.
Neřekli na to nic. Přiměl jsem je myslet, že se hlásím na doktorát.
Neurovědec!
Řekl jsem, že se tam hlásím.
Ale po nocích jsem chodil na open mic večery
a vyprávěl jsem vtipy.
- Nevěděli to? - Ne.
Rozjelo se to a musels jim to říct.
Jo, ale to už jsem na tom vydělával, takže byli spokojení
a na nic se nevyptávali.
Udělals to chytře.
To já ne.
Já řekl tátovi, že mám stáž bez platu,
a on mi řekl, že jsem fakt blbec.
A podívej na sebe, Melvine. Na přelstívání rodičů!
Na zdraví.
Pardon. Máme tu knedlíčky.
Ano!
Dobrou chuť.
Ty jo.
To je ale krásný pohled.
Budu na to chvíli jen zírat.
- Budeš… - Počítáš ty záhyby?
Jsou tak jemné.
Jen si trošku ukousnu.
Snědl jsem to najednou.
Ne, je to moc teplé.
Nerad bych si spálil jazyk, abych mohl ještě mluvit.
Pořád nevím, jak do knedlíčku dostanou tu polévku.
- Jo. - Ty to víš?
Ne. Ale asi tam bude něco, co se uvnitř pak rozpustí.
Nejdřív jsem si myslel, že je to zmrzlá kostka polívky.
- Ne. - Ale spíš želatina.
Želatina, asi ano.
- Je to geniální. - Jo.
Podívejte.
Je to amarantová zelenina s jubou. Dobrou chuť.
Když jsi poprvé vystoupil jako komik,
byls v tom hned dobrý?
Jo.
Víš proč? Protože byl neurovědec.
Jo.
Většinu věcí v showbyznysu se učíš, zatímco to děláš.
Nezačínáš úplně dobře a časem se snad zlepšíš.
Jo.
Když chceš být šéfkuchařem, nezačneš jako šéfkuchař v restauraci,
začneš loupáním brambor ve sklepě.
- Pokud nejsi Brian. - To přijdeš a řekneš: „Jsem šéfkuchař.“
- Zdravím. - Tady ho máme!
Kevin McGahern, v celé své kráse.
Jak se máš?
Jsi v Dublinu.
Jsem v Dublinu, kde vidím hezkou holku každou hodinu.
Je jich tam hodně. Jak se máš?
- Dobře. Co ty? - Už jsi otec.
Dvojitý otec. Jo.
Proč to děláš?
Tehdy mi to přišlo jako dobrý nápad.
Možná bych se měl spíš zeptat jak?
Nebudu se pouštět do detailů,
jak k tomu došlo.
Víš, kde jsem?
Slyšel jsem, že hovězí nudlová polévka v salonku China Airlines,
což je zároveň národní letecká společnost Tchaj-wanu,
je tak fantastická, že jsem si ji musel dát.
- To je tvoje práce. Jíst. - Podívej na to hovězí.
A pořád jsi jako malé dítě v cukrárně.
Je to roztomilé.
Nepřišel jsem, abys mě urážel.
Kde tě jinak uráží?
Doma.
Vy, kteří to nevíte,
tak s Kevinem jsme natáčeli pár scén v Dublinu.
Dneska jsem ti zavolal, Kevine,
protože vím, že jsi zábavný chlápek,
takže určitě pro mého otce máš nějaký dobrý vtip.
Děkuji. Je mi ctí.
U nás jsou typické vtipy Paddyho Irishmana.
- Slyšels už nějaký? - Ne.
Jsou to takové rasistické vtip proti Irům,
ale máme je tak rádi, že si je říkáme navzájem sami.
Většinou se to točí kolem alkoholismu nebo stupidity.
Pár jsem si jich pro tebe připravil.
- Tak jo. Vtip pro Maxe. - Tak jo.
Jednou v noci otevře stará paní McMillanová dveře
a stojí tam kolega jejího manžela, Patty.
Patty drží v ruce čepici a vypadá mrzutě.
Ptá se ho: „Patty, co se děje? Neviděla jsem tě od rána,
co jste s manželem odešli makat do Guinness továrny.“
A on jí odpovídá: „Mám hrozné zprávy. Obávám se, že tvůj manžel
upadl do propasti Guinnessu a zemřel.“
A to nechce žádná žena Guinness pracovníka slyšet.
A chudinku paní McMillanovou to tak rozruší, až se rozpláče.
„Panebože, to je hrozné. Bylo to aspoň rychlé?“
A muž odpoví: „Ani ne. Třikrát vylezl, aby se vyčůral.“
- Ještě mám jeden. - Dobře.
Tenhle ale asi nebude použitelný.
To posoudím já.
Paddy Irishman jde do zoo.
A správce zoo mu říká:
„Já nevím. Mám starosti. Naše gorila je v říji.
Potřebuji, aby jí někdo trochu ulevil.
Nevíte o někom, kdo by s tou gorilou měl za 500 eur sex?“
A Ir se zamyslí.
Pak řekne: „Tak dobře, udělám to, ale mám tři podmínky.
Zaprvé, žádné líbání, ano?
Zadruhé, nikdo z mé rodiny se o tom nesmí dozvědět.
A zatřetí, dejte mi pár dní, abych ty peníze sehnal.“
Zbožňuju tě.
- Kolik tam máš hodin? - Je tu 11:35 dopoledne.
To není špatné. Dobrý kšeft.
Lepší než být do noci v těch nočních klubech.
Jen ten plat není tak dobrý.
Na to jsem se chtěl zeptat. Komu…
- To je hodin. Musím jít. - Mám napsat tobě?
To byl Kevin.
Díky za pozvání. Brzy se uvidíme.
Vracíme se na místo, kde jsem byl před pěti lety a zamiloval si ho.
Je to Mountain and Sea House,
protože nabízejí pokrmy z hor a pokrmy z moře.
A tady jsou všichni, kteří ke mně v Tchaj-peji byli tak milí,
plus moje kamarádka Julia Wang z LA, která tu zrovna taky je.
Jsou tu všichni. I můj nový kámoš, Dwight Howard.
Placák.
Blíží se potíže. Zdravím.
Dwighte, znáš mého přítele humra?
Tihle milí lidé nám nejdřív nachystali projekt.
Vytvořte si vlastní jarní závitky. To je ale zábava!
Vypadá to krásně.
Je to skvělé.
A pak přišla hlavní hvězda večera,
selátko.
Jestli máš rád vepřové, tak lepší jsi možná nejedl.
Pořád jsem se s nimi nenaučil správně jíst.
Dej mu lekci s hůlkami.
Než se vrátíš do Georgie, tak se to naučíš.
Takhle. Jako držíš propisku. Tak.
- To je daleko, ne? - Ne. Drž to.
Je to těžké.
Tak jo.
To půjde.
Jo!
Moje zápěstí.
Jsem tu týden a určitě jsem ochutnal jen zlomek ze zdejší kuchyně.
Natáčela jsem tu pořad 16 let a stejně jsem neochutnala vše.
- Víš, jak tu lidi vítáme? - Ne.
Místo „ahoj“ tady řekneš…
Což znamená „Už jsi jedl?“
- To je pozdrav? - Ano.
Už jsi jedl?
- Skoro. - Skoro.
Jo. Už ti to jde.
Když to řekneš, každá tchajwanská máma udělá…
O to se snažím! To je moje demografie.
Co jsem vám říkal? Tchaj-wan!
Je to skvělá země, krásný ostrov.
Doporučuji vám sem zajet.
Nejen, že jsem mohl strávit čas se svými oblíbenými lidmi,
ale poznal jsem nové, které jsem si taky oblíbil.
A to při nasávání krásy a kultury tohoto nádherného místa.
A při jezení.
Budu se sem muset vrátit,
protože všechno, co jsem snědl,
a že toho bylo dost,
bylo naprosto vynikající.
Něco mě bude pronásledovat do konce života.
Po každém jídle bylo sto dalších, které jsem prošel.
Ptal jsem se, co to je,
ale neměli jsme na to čas a místo v břiše.
Musím se vrátit, abych ochutnal vše.
Tchaj-pej je úžasná v mnoha směrech.
Je méně známá než Hongkong, Bangkok,
Kjóto nebo Tokio,
ale říkám vám, že kulturně je tak bohatá
a tak bohatě chutná jako kterékoli z těch míst.
A lidé jsou tu jedni z nejpřátelštějších na světě.
Děkuji, Tchaj-peji.
Sie-sie.
Překlad titulků: Beata Krenželoková