STRADA HUAXI
Când auziți cuvântul „masaj”,
precis nu vă gândiți la așa ceva…
- Bună ziua! - Bună!
- Eu sunt Phil. - Da. Azi îți facem masaj cu cuțite.
- Masaj cu cuțite? - Da.
Astea sunt cuțitele. Stai liniștit.
Să stau liniștit? Adică mă întind și mă loviți cu astea?
Da.
- Nu pățești nimic. - Se bucură.
Richard prostul!
- Ăla e cuțitul? - Da.
- Da? - Da.
- Te relaxezi? - Încerc să mă relaxez.
De ce folosim cuțite?
Cele două cuțite reprezintă energia pozitivă și energia negativă.
- Vă trebuie cuțite mai ascuțite? - Taci, Richard!
La început, mulți clienți se tem de cuțite.
- Se tem de cuțite pe bună dreptate. - Ei cred că sunt ascuțite.
Dacă erau ascuțite, nu mi se mai auzea gura.
Ar trebui să descriu senzația.
Simți că parcă ești lovit cu obiecte.
Un bărbat vesel și flămând
Se preumblă peste mări și țări
Ca să înțeleagă
Arta pastelor, Porcului, puiului și mielului
Va veni la voi cu mașina
Va veni cu avionul
Vă va cânta
Și vă va dansa
Va râde cu voi
Va plânge pentru voi
În schimb cere un singur lucru Cineva să-l hrănească
Poate cineva să-l hrănească pe Phil?
Cineva să-l hrănească acum!
CINEVA SĂ-L HRĂNEASCĂ PE PHIL: TAIPEI
Bun-venit în Taipei, Taiwan!
Am venit prima oară aici acum cinci ani
ca jurat la un festival internațional de televiziune,
cu prietenul Melvin Mar, un mare producător.
Ne-am simțit minunat și nu am uitat.
Situat în Marea Chinei de Sud,
Taiwanul e un loc pe care și l-au disputat mulți.
Portugalia, Olanda și Japonia și-au exercitat influența asupra lui.
China revendică și azi muntoasa insulă împădurită.
În Taipei, avântata capitală a Taiwanului democratic,
lumea preferă să vorbească despre multele bogății ale țării.
Tensiunile despre care poate ați auzit nu se observă în viața de zi cu zi.
Taipei e un oraș mare, un important centru cultural și economic.
Poate nu este prima destinație din această parte a lumii,
dar știu un motiv excelent pentru care merită ales.
Mâncarea stradală.
Mă duc în Piața Templului Xinzhuang cu o expertă.
Charlene Yang, Taipei Eater pe Istagram. Poate o știți.
Și eu sunt un mâncău în Taipei. Cum se cheamă cartierul?
Întreaga zonă se numește Dadaocheng. Există de la jumătatea secolului XIX.
Oamenii importau orez, grâne și ceai în timpul dinastiei Qing.
Taraba asta e grozavă.
Nu știu dacă ai mâncat picioare de porc.
De obicei se călesc cu sos de soia.
Astea sunt deosebite, fierte în supă clară.
Nu credeam că vom începe cu supă de picioare de porc.
Locul ăsta se numește Porcușor.
Porcușor. Picioare de porc cu fidea.
Te las pe tine să zici.
- Da! - E mult. E pentru o persoană?
Doar un bol.
Mâncăm amândoi.
- Mulțumesc. - Da.
Așa se spune „mulțumesc” în…
E cel mai important cuvânt în orice limbă.
- Întâi fideaua, zeama sau carnea? - Carnea.
Mănânc.
- Trebuie să întingi în sos. - Voi face ca tine.
Da.
Nu-i așa?
Supa de picioare de porc e grozavă. De ce?
Porc.
Fetele mănâncă așa ceva pentru că are mult colagen.
O să-mi netezească toate ridurile?
Să sperăm.
Nu e un leac miraculos. Îmi dau seama.
Te-ai născut în Taipei?
M-am născut și am crescut în Taiwan, apoi m-am mutat în State.
Unde în State?
- Primul an am stat în Kentucky. - Ce?
Voiau să învăț engleza.
- Era numeroasă diaspora taiwaneză? - În Kentucky, nu.
A fost interesant să ajung din Taiwan într-un loc fără asiatici.
În continuare, Charlene mă duce la o bunătate a Taipeiului.
Se cheamă „portofel cu piper”.
Nu pare mare lucru.
Dar este.
Portofelul cu piper nu e un portofel umplut cu piper.
E un pateu cu carne de porc.
Se face cu aluat proaspăt, făcut în casă.
Înăuntru se pune carne tocată și ceapă verde.
Se presară cu semințe de susan.
Se lipește pe pereții cuptorului.
Se încinge foarte tare.
Mulțumesc!
Abia le-au scos din cuptor.
- Mă frige și prin hârtie. - Știu, sunt foarte calde.
- Ai grijă. - Ești gata?
Muști.
Bine.
Și te arzi de te ia naiba.
Dacă nu ești deștept să aștepți vreo două minute.
Dar vă par eu deștept?
Vezi sucul?
Da.
Vezi evreii?
- Aș mânca asta toată ziua. - E fabulos.
Până la următorul popas, Charlene îmi arată templul din Piața Templului.
Locul ăsta se numește Palatul Sfânt.
Ce atenție la detaliu!
Da. Se spune că sunt aici 13 zeițe.
Pare că se aduc zilnic flori proaspete.
Mamei cerești i se aduceau flori, pentru că astea îi plac ei.
Tuturor le plac florile.
Există un loc frumos, un hibrid japonezo-taiwanez.
E o patiserie numită Wagashi la Lin.
Ăsta e locul pe care vreau să ți-l arăt.
Luăm un fel de fursec.
- Se coace pe grătar? - Da.
Se umple cu pastă de fasole roșie.
- Deci e scobit? - Da. E nemaipomenit de bun.
- Fii atentă! - Da.
Sunt făcute la comandă. Așa cerute sunt, că există un ghișeu doar pentru ele.
- Noroc! - Mușc.
- Ușoare, crocante, cu umplutură dulce. - Dar nu foarte dulce.
Nu. Ce bunătate!
Apropo, Richard nu e mereu groaznic.
- Fii atentă! - Ce?
- Tu știi ce sunt. - Da.
În Taiwan, trebuie neapărat să mănânci prăjitură cu ananas.
- E pe toate drumurile. - Exact.
- Dă încoace! - E preferata mea.
- Bine! - Da.
E ca un cadou frumos.
Ura!
E nemaipomenită, nu?
- E foarte bună. - Da.
- Știu că ești topit după ciocolată. - Da.
E mochi cu ciocolată? Care e treaba?
- E moale. - Vei afla.
Ai grijă!
Nu mâncați siliciul!
Anunț de interes public.
Ce e?
Habar n-am.
E ca un biscuit Oreo rafinat.
- Asta e… - Prăjitura cu miere.
- E dulce și pufoasă. - Ca un chec.
Vrea și echipa. Ia veniți!
Emily!
Doamne! Să nu te îneci cu prăjitură!
Unde e Siwai? Siwai!
Sunteți mire și mireasă?
Haideți încoace!
Dă-le prăjitură!
Ia gustă!
Să nu-ți stric machiajul!
Aduce noroc să mănânci prăjitură cu miere în timpul repetiției de nuntă.
E scorneală.
Eu așa cred.
Arăți superb. Mazel tov!
- Mersi. - Mulțumim.
Ce zi am!
Foarte la modă în Taipei este Raw.
- Ditamai ușa! - E uriașă.
Am norocul să îi calc pragul.
Mulțumesc.
Și am iar noroc să merg cu draga mea prietenă Janet Hsieh.
E o prezentatoare grozavă, purtătoare de cuvânt.
Ne-am cunoscut acum cinci ani aici, în Taipei.
Ce loc e ăsta? E superb.
Da. Oamenii încearcă să integreze natura în restaurant.
- Uite aici! Se schimbă mereu. Să jucăm! - E ca un joc de șah sau de dame.
Bună ziua!
- Mă bucur că ai revenit. - Mă bucur să te văd.
- Noroc! - André e bucătarul.
Îmi pare bine.
Bun-venit la Raw!
Ne întrebam dacă jucăm Jenga sau ce facem cu astea.
Acestea sunt ingredientele sezonului.
Vrem să participe și clienții la crearea meniului.
Serios?
Sunt în total 729 de combinații.
- Și le faci pe loc? - Da.
- Alegem? - Da.
Îmi plac toate. Aleg la întâmplare.
Pot alege două cărnuri? Vită wagyu și ton?
Da, poți.
Calamar. Vrei unt de arahide și uni?
- O să-mi placă oricum. - Da.
- Mulțumesc. - Și noi.
Janet, ne-am cunoscut acum cinci ani în acest oraș.
Prezint de 20 de ani emisiuni turistice. Mi-a plăcut dintotdeauna să călătoresc.
Mutându-mă aici, am vrut să învăț despre Taiwan. Ai mei sunt din Taiwan.
- Dar ai crescut… - În Texas. Sunt taiwaneză din Texas.
Taiwanul e foarte surprinzător.
Ia te uită!
Calamar proaspăt, ales adineauri,
cu unt de arahide și arici-de-mare proaspăt.
- Poftă bună! - Mulțumim.
O să-mi placă. Bag în gură. E prea mult?
Ai gura mare.
Cum e?
Uluitor.
Când spui calamar cu unt de arahide,
nu se vor repezi mulți să încerce.
Dar aromele sunt subtile. Rad tot.
- Vreau să ling. - Linge piatra.
Piatra.
Eu voi linge și lemnul.
Sunt foarte norocoasă. Ca și tine, fac asta tot timpul.
Nu e extraordinar?
Merge.
Aș vrea să vii la emisiunea mea.
Facem tot felul de trăsnăi. Salturi cu parașuta…
N-o să vin niciodată.
- Bungee-jumping, înot cu rechini… Nu? - Nu, nu și nu!
Rechinii sunt inofensivi. Te vede lumea în slip.
Nu vrea nimeni asta. Cere cineva în gura mare?
Ce bine arată!
La felul doi ați ales vita wagyu și fleică de ton.
Asta e vită wagyu tratată cu sare în amestec cu alge.
De la fleica de ton am păstrat doar untura scursă.
Se simte puternic gustul.
- Nu vezi fleica, dar e acolo. - Da, se simte.
- Felicitări! - E bun.
Extraordinar!
Să le arăți copiilor ce face un frate bun.
Fiți atenți, copii!
Ca pe puiul de pasăre.
Mamă!
- Nu? - Da.
- E o nebunie. - O să plâng.
Glumeam că m-aș băga spălătoare de vase la ei.
Îmi vine să ling farfuria de câte ori mănânc aici.
- Ești gata? - Lingem?
De asta te iubesc.
- Nu toți ar face asta cu mine. - Nu?
- E grozav să mănânci cu mâna și cu fața. - Nu aș face asta într-un restaurant plin.
Dar o faci la televizor.
Da, nu sunt foarte inteligent, dar…
Mamă, cât mă bucur să te revăd!
Ați ales ceva neobișnuit.
Ați ales la desert brânză de capră și caviar.
- Am făcut înghețată. - E felul cu brânză.
Da. În loc de sare de mare, am presărat caviar pentru savoare.
Am făcut și ceva drag ție, anume bezele perpelite.
Te iubesc, maestre.
Ești pe jumătate răspunzător de această creație.
Cu plăcere.
La mai puțin de o oră de centrul orașului se află vechea așezare Jiufen.
Mă însoțește pe strada Jiufen
frumoasa Ivy Chen, maestră bucătăreasă și autoare de cărți de bucate.
Am venit devreme, când începe activitatea.
Jiufen a fost pe vremuri un sat de căutători de aur.
- Se găsea aur pe dealurile astea. - Da.
Oamenii vin în piață după mâncare.
Bineînțeles.
Îți plac astea?
- Cu cartofi dulci. - Mie, cu ciocolată.
Da, așa.
- Cu ce e ăla? - Cu ciocolată.
Mamă, cum e!
Ești gata?
E al tău.
Te cam mânjești.
Bun-venit la emisiunea Te mânjești puțin!
Ăla e un cartof dulce.
Tu ești un cartof dulce.
- Ce dulce ești! - Ba tu!
Cui nu-i place?
E ce au Parisul și Taiwanul mai bun.
Ivy, unde mergem acum?
Căutăm mâncare gustoasă.
- Eu găsesc mereu. - Și mai multă.
Știi de ce găsesc? Fiindcă merg cu experți care știu chestii.
Fii atent, domnule!
Ce e asta? Pare ciorbă cu perișoare.
- Sunt perișoare din pește. - Bun.
Sunt umplute cu carne de porc.
E ca o gălușcă din pește.
Bine. Împărțim?
- Vrei să împărțim? - Normal.
Nu știu dacă pot mânca de toate.
Îmi place.
Ai luat altă perișoară.
- Am luat altceva? - Da.
- Dar e bună. Îmi place. - E cu calamar.
Înăuntru are calamar? Mi se părea mie că mestec mult.
Vreau ce ai tu.
Cum e la gust?
Foarte bun.
- Mă bucur că îți place. - Îmi place.
La revedere!
Mulțumim.
Mamă! Astea ce sunt?
Prăjituri cu orez. Au multe sortimente.
- Vreau cu frunze de muștar. - Și eu. Cred că o să-ți placă.
E puțin picantă.
- Foarte moale. - Foarte moale?
- Da. - Mamă!
E un mochi foarte răcoritor și fraged.
Dulceața prăjiturii cu ceai verde se îmbină cu frunzele de muștar murate.
Nu seamănă cu nimic și merge foarte bine.
E un gust nemaipomenit.
Merită să stai la coadă ca să mănânci așa ceva.
Nu am mâncat mochi mai răcoritor.
- Mulțumesc. - Mulțumesc.
Ni s-a deschis apetitul tot ciugulind.
Mergem la o ceainărie faimoasă, Amei.
Nu doar vouă vi se pare cunoscută.
Mulți cred că e modelul casei din filmul Călătoria lui Chihiro,
al marelui animator japonez Hayao Miyazaki.
- Chiar amintește de ea, nu? - Da.
Ceainăria Amei e foarte frecventată. Am trimis pe cineva să ocupe masă.
- Bun-venit! - Ea e Ivy.
Îmi pare bine.
Ea e prietena mea.
- Prietenă de-a pururi. - Păi…
- Am auzit că e un loc foarte romantic. - Unde se fac cereri în căsătorie.
Cer… să ni se aducă niște gustări.
De acord.
- Uitați, gustări! - Fiți atenți!
Gustări instant.
- Uitați ce priveliște! - Îți taie respirația.
Înainte să punem frunzele de ceai, trebuie încălzit ceainicul.
- Doar încălzit. - Da.
- E greu? - Da.
Ești forțoasă.
După care…
S-a încălzit ceainicul.
Punem frunzele de ceai.
Veți aprecia mirosul ceaiului.
Întâi doamna.
- De aș fi și eu doamnă! - Simți mirosul ceaiului de munte.
Turnăm apa și lăsăm la infuzat 20 de secunde.
Poți să cânți un cântec.
Ia te uită!
Poți să dai pe jos, nu-i nimic.
O să încerc și eu acasă.
Uite, încălzește ceștile.
Faci așa de fiecare dată?
- În fiecare zi. - N-ai auzit de pliculeț?
- Ce pliculeț? - De ceai.
- Ce rost are plicul de ceai? - Suntem americani. Faci o dată așa…
- Ce faci? - Vrei ceai? Poftim!
- Ce faci tu e un ritual frumos. - E calmant.
- E o formă de meditație. - Da.
Un maestru din Hong Kong mi-a spus că poate părea pierdere de vreme,
dar e foarte important să pierzi puțin timp în fiecare zi.
Meriți să pierzi timp.
Exact! Ia nu mă mai grăbi mereu, Monica!
- Ceaiul e gata. - Acum e gata.
- Să vă priască! - Cum zici „noroc” în taiwaneză?
- Doamne, câte arome! - E foarte aromat.
- Cât de plăcut! - E perfect.
Ivy scoate o carte, Made in Taiwan. E mare bucătăreasă.
Generația mea va rezona la titlul ăsta.
- Și eu sunt făcută în Taiwan. - Ești cel mai bun lucru făcut în Taiwan.
Odihna a fost minunată, însă a fost doar un intermezzo.
- Monica, încerci jeleul? - Da.
Cine vrea cireșele?
Ivy ne mai duce într-un loc și e ceva de proporții.
Asta e piața de noapte Keelung, una dintre cele mai bune din lume.
Ce faci într-o piață de noapte sau la un festival stradal cu mâncare?
Cauți ce crezi că o să-ți placă. De exemplu…
Cică se mănâncă cu totul.
- Da. - Pot.
Cu usturoi crud.
Da, așa e mâncarea taiwaneză, sărată și dulce.
- Se bagă totul în gură? - Sunt gata.
Monica!
- Mai departe! - Mai departe!
Știți că sunt obsedat de sănătate și caut mereu alimente hrănitoare.
Ăsta e Sandvici Hrănitor, da?
Dacă vă întrebați ce conține un sandvici hrănitor, iată!
Carne, legume, pâine.
- Pâinea e prăjită în ulei, nu? - Da.
- Cu maioneză. - Da.
Pâine dulce prăjită în baie de ulei,
45 kg de maioneză…
Și o murătură.
- Mușc și a doua oară. - Sunt convins.
Toate substanțele hrănitoare sunt în a doua îmbucătură.
Îți place?
Vai de mine!
Ce bun e!
E caraghios de hrănitor.
Știi că Lin-Manuel se extinde?
Mulțumesc.
Suntem la Gheață Pao-Pao.
- Da. - Pac-pac!
Gata?
E ca înghețata.
Ura! Ciocolată!
Dă-te la o parte, Monica!
Mulțumesc!
M-am îngrășat de când am ajuns în Taipei.
Se vede?
Mergem la un restaurant extraordinar,
cu un invitat foarte special.
Nu vă așteptați la el.
Medaliat olimpic cu aur, cel mai râvnit la debut,
de opt ori ales pentru meciul vedetelor, campion în 2020 cu Los Angeles Lakers,
doamnelor și domnilor, Dwight Howard!
Acum joacă baschet în Taiwan și și-a făcut timp să ne întâlnim.
Le spun tuturor să vină aici.
- E mare schimbarea? - Enormă.
Ca baschetbalist din NBA, după ce ai jucat în America,
să călătorești 16 ore de la Los Angeles ca să joci în Taiwan…
- Șoc cultural? - E un șoc cultural.
Dar eu am tot călătorit în Asia.
Eram obișnuit cu mâncărurile picante de aici.
- Îți place mâncarea? - Da.
Cum să nu-ți placă?
Mai ales cea ieșită din mâinile iscusite ale nemaipomenitului Kin Lam.
Am crescut în Hong Kong. Longtail e primul meu restaurant în Taiwan.
Ne axăm și pe gastronomie, și pe cocktailuri.
Nu sunt eu mare băutor, dar unele chestii arată mișto.
De exemplu, sticla aia.
E ca un cap din Insula Paștelui.
Parcă mă cheamă: „Bea-mă!”
Ce e?
E pisco.
N-am mai băut, dar nu mă dau în lături.
Nu-l vreau pe Dwight Howard cel beat, ci pe cel adevărat.
Cred că sunt unul și același.
- Ar fi bine. - Bine.
- Ăsta e primul fel. - Aoleu!
Orez crocant cu alge nori, uni din insula Hokkaidō și caviar de nisetru.
Luați puțină spumă ponzu și dați-o gata din două înghițituri.
- Bine. - Eu pot dintr-o înghițitură. Tu?
- Ai mai mâncat uni și caviar? - Nu, e prima dată.
E bun.
Până la sfârșit o să vreau să mănânc de toate.
Exact. Îmi place atitudinea ta. Mulți, când văd uni prima dată…
Chestia aia portocalie e arici-de-mare.
Animalele spinoase din ocean.
- Asta e? - Da. E partea interioară.
Mă simt prost, dar a fost foarte bun.
Ei, lasă!
Un Pisco Sour
și un Dusk 'til Dawn, cu mezcal și boabe de maqaw.
- Noroc! - Noroc! Zi-mi cum ți se pare.
- Deosebit! - E din…?
- Din omul de piatră, da. - Bine.
Cum e?
Îmi place.
Mini burger cu creveți și ceapă murată. Chifla e tip brioșă.
Frumos.
- Hai! - Pe ei!
- Îmi place la nebunie. - E foarte bun.
Carne de vită wagyu pe o clătită cu ceapă verde.
E ca un tartar de vită. Carnea e mărunțită. Luați cu mâna.
- E ca o pizza. - Foarte tare!
Poftă bună!
Dacă vii în Taiwan, trebuie să încerci mâncarea.
Exact.
- Viața e o experiență. - Da.
De ce să nu experimentezi viața?
O să mănânci și bine, și rău.
Așa îți dai seama ce îți place. Asta e important.
De multe ori ajungi în alte culturi,
încerci mâncarea, stai de vorbă cu lumea
și îți dai seama că sunteți la fel.
Îi cedez lui emisiunea.
Spui exact ce le zic eu tuturor.
Luați aminte la Dwight!
Următorul preparat e o gălușcă din foie-gras.
Ai mâncat foie-gras?
- Ai spus Farquaad? - Foie-gras.
Am auzit Farquaad. E ăla din Shrek.
Lordul Farquaad.
Nu, e foie-gras. E în franceză. Înseamnă…
Nu-i spune!
Bine. Îți spun la urmă.
Haide!
Pe ea!
- Găluște. - Noroc!
E bună.
Acum îți zic ce e foie-gras-ul.
- Bine. - E ficat de gâscă.
Îmi place ficatul de gâscă.
E un om realizat și totuși foarte plăcut.
Am citit despre tine. Îmi place că nu ești doar un baschetbalist de talie mondială.
Ești și ambasador al bunăvoinței.
Filantropia e totuna cu iubirea.
Îmi place să răspândesc iubirea oriunde merg.
În decembrie, am mers două zile la mai multe școli
de „ziua iubirii”.
Era ziua mea, de fapt.
- În loc să-mi sărbătoresc ziua în oraș… - Ai împărțit cadouri.
Am vrut să arăt că nu e vorba de mine, că noi toți contăm.
Minunat!
Puteți dona la fundația de caritate a lui Dwight,
The Good Shepherd Social Welfare Foundation.
Mulțumesc pentru masa minunată!
- Mulțumesc. - Ne-a plăcut.
- Mulțumesc. - Mulțumesc mult.
- Mulțumesc. - Mulțumesc.
Ne trebuie o plimbare.
Îți deschid eu ușa.
Nu mi-am dat seama ce înalt ești.
Nu sunt atât de înalt.
Taipei are o climă subtropicală.
Dar există mâncare de încercat, așa că înfrunți canicula.
Întâi, un pateu cu carne de porc.
Pui prăjit.
Mai departe!
Clătită cu ceapă verde…
cu un ou înăuntru.
Mamă, mamă!
Vreau să mănânc asta în fiecare zi.
Pentru asta mă așez la masă.
Orez cu carne de porc la Ciorba lui Wang.
CIORBA LUI WANG
Bucăți de fleică de porc călită cu orez.
E un preparat taiwanez tradițional. Voiam să încerc de rândul trecut.
Ce primești la Ciorba lui Wang? Carne de porc cu orez.
Varză.
Muguri de bambus.
Elementul comun? Carnea de porc.
Ce bun e!
Lupta continuă.
POVESTEA JUCĂRIILOR
JUNGLA ANIMALELOR ÎN VITEZĂ
Stai!
L-ai prins?
Cred că s-a blocat.
Când vă mai vine să pescuiți jucării,
luați banii și aruncați-i în canal!
Hotelul Palais de Chine oferă un bufet matinal fenomenal
și știți cum face Monica.
Ți se face și jenă.
- Cine ajunge primul? - Nu mai pot de poftă!
De obicei sunt primul.
- E un mic-dejun tipic taiwanez? - Da.
Prietenii Martha Wang și Aaron Yang,
care prezintă o emisiune-concurs de muzică,
ne arată ce să facem și unde sunt chiflele.
- 'Neața! - Bună!
Ce sunt alea?
Noi le spunem…
Sunt găluște de orez învelite în frunze de bambus.
- Stați! - Astea sunt!
- Luați cu toții! - Eu iau din toate.
Aici avem tăieței reci cu arahide și susan.
Vreau.
Asta e tinerețea mea în New York. Tăieței reci cu susan.
Când a fost asta?
Acum mult timp, Aaron.
Era ceva foarte specific. Doi dolari.
Unt de arahide Skippy. Era ceva foarte american.
Îți amintește de vremea aceea?
Da, dar varianta asta e foarte reușită.
Așa ceva e neobișnuit în dieta vestică.
- Pâine prăjită în pâine. - Da, corect.
- E un mic-dejun bogat în carbohidrați. - Noi mergem mult pe jos.
Îmi tot spun asta.
Carne și ouă mâncați dimineața?
- Da. - În mod obișnuit?
Ar fi supa de vită.
- Da. - Cam așa ceva.
E bogată în proteine.
Mai avem găluștele din orez.
Să încercăm! Cu ce sunt?
În mod normal, cu ciuperci și carne de porc tocată.
- Uite, proteine și legume! - E orez lipicios.
Simți mirosul frunzelor de bambus.
- Savuros! - Gălușca câștigă.
Îmi place totul. N-am putut alege. Nu aș putea alege doar un lucru.
- Da. - Îmi place.
Am pus puțin ulei de ardei iute. Îmi place mai picant.
- Ne dai și nouă? - Nu.
Oameni buni, am cumpărat de ronțăit.
Astea sunt spirale din mazăre. Sper că nu „spipirale”.
Chiar se simte mazărea.
Știam că o să zici asta.
Asta se cheamă „patata”.
Grisine cu creveți.
Foarte bune. Cu o idee de creveți.
Piele de pește savuroasă, crocantă, cu aromă de ou sărat.
E grozavă!
Fulgi de migdale cu peștișori.
Miros peștele.
Nu știu ce e asta, dar e mare.
E bine sigilată.
Da!
Fundițe fărâmicioase.
Sunt cu unt.
E ca un pateu. Ce bun!
Se cheamă așa.
Baftă!
Vă place supa?
Vă plac colțunașii?
Aveți noroc. Există un loc vestit pentru această combinație.
Rezultatele sunt nemaipomenite.
Dumicați plisați dolofani perfecți,
colțunașii cu supă se cheamă în mandarină xiaolongbao
sau XLB, pentru nerăbdătorii ca mine.
- Ți-e foame? - Da.
Mergem la Din Tai Fung.
Înființat în Taipei, a ajuns între timp un lanț mondial de fericire cu colțunași.
Merg cu prietenul Melvin Mar, producătorul unor filme ca Jumanji
și a unor seriale ca Chinez născut în America.
și cu moderatorul emisiunii de satiră politică The Night Night Show,
cel mai cunoscut comediant taiwanez, Brian Tseng.
Am fost aici acum cinci ani.
Am mâncat la primul Din Tai Fung, peste drum.
Nu știu dacă fac asta peste tot, dar sunt mândri
că fiecare xiaolongbao are 18 pliuri.
- Da? - E treabă de precizie.
Le număr. Dacă nu ies 18, vor cădea capete.
- Bună, Karen! Ce mai faci? - Bună!
Foarte bine. Voi?
Karen ne ține minte de acum cinci ani.
Între timp l-a servit și pe Tom Cruise.
- Ăi făcut un pas înapoi. - Exact.
Am rugat-o pe Karen să ne dea de lucru până vin colțunașii.
Cât așteptăm…
Care e situația comediei aici?
Sunt vreo sută de comedianți în toată țara.
Ne cunoaștem cu toții. Vorbim de grup.
E primul an în care facem comedie în limba mandarină în toată lumea.
Deci poți vorbi în mandarină în SUA și atrage un public uriaș.
Am umplut sala Laugh Factory la Hollywood și am avut spectacol la Taipei Arena.
- Câte locuri? - 13.000.
- Excelent! - Melvin!
Nu e de colo.
Nu, e grozav.
Felicitări!
E o mare realizare pentru un băiat de 15 ani.
Nu-i așa?
Făceai altceva înainte?
Am fost în mediul universitar.
Am două masterate în neuroștiință.
Două masterate? Ai putea profesa ca doctor?
Nu ca doctor, ca specialist în neuroștiință.
Știi ce urmează să te întreb?
Ce au spus părinții tăi?
Mă întreabă mulți asta.
Nu au spus nimic. I-am păcălit că mă înscriu la doctorat.
Se vede omul de știință!
„Mă înscriu, mă înscriu!”
Dar mergeam la seri ale amatorilor și spuneam bancuri prin baruri.
- Nu s-au prins? - Nu.
- Când a venit consacrarea, le-ai spus. - Da, dar câștigam bani și erau fericiți.
Și nu te-au luat la întrebări.
El a fost deștept.
Eu n-am făcut așa.
I-am zis tatei că fac un stagiu gratis și m-a făcut prost făcut grămadă.
Și uite unde ai ajuns! Pentru păcălirea părinților!
Așa!
- Pardon! Au sosit colțunașii. - A venit Karen. Îi mâncăm.
Poftă bună!
Superbă priveliște!
Întâi o să mă holbez la ei.
- O să…? - Numeri pliurile?
Sunt foarte delicați.
Mușc puțin.
Eu am hăpăit-o.
Aoleu! E fierbinte.
Vreau să mai am limba cât vorbim.
- Nu înțelegeam cum bagă supa în colțunaș. - Da.
- Tu știi? - Nu.
Bănuiesc că e ceva care se dizolvă înăuntru.
- Credeam că e un cub de supă congelată. - Nu e asta.
- E un agent de îngroșare. - Așa zic și eu.
- E ingenios. - Da.
Fiți atenți!
Știr cu pieliță de tofu. Poftă bună!
Când ai urcat pe scenă să faci comedie, ai avut succes imediat?
Da.
Pentru că era om de știință.
Da.
În industria spectacolului, înveți făcând.
- Începi mai slăbuț și faci progrese. - Da.
Bucătarul-șef nu începe ca șef în restaurant.
Începe curățând cartofi la subsol.
- Dacă nu cumva ești Brian. - Atunci dai buzna și te proclami șef.
- Alo! - Uite-l!
Kevin McGahern în carne și oase!
Ce faci? Ești în Dublin.
În Dublin, unde-s fete frumoase din plin.
Absolut. Ce faci, Kevin?
- Bine. Tu? - Ești tătic.
Dublu tătic, da.
Ce ți-a venit?
Mi se părea o idee bună atunci.
Să te întreb cum ai făcut?
Nu voi povesti cu lux de amănunte
cum s-au întâmplat lucrurile.
Știi unde sunt?
Am auzit că supa de vită cu tăieței din sala de așteptare a China Airlines,
compania aeriană națională a Taiwanului,
este atât de bună, încât trebuie să mănânc.
- Serviciul tău constă în a mânca. - Cărniță!
Și încă ești ca un copil la cofetărie.
E adorabil.
N-am venit aici să fiu jignit.
- Unde te duci de obicei? - Acasă.
Pentru cine nu știe, am filmat cu Kevin câteva scene în episodul din Dublin.
Azi te-am sunat fiindcă te știu mucalit
și știam că vei avea un banc bun pentru tata.
Mulțumesc mult. Mă simt onorat.
Pe aici spunem bancuri cu Paddy irlandezul.
- Ai auzit de ele? - Nu.
Sunt bancuri rasiste la adresa irlandezilor,
dar ne plac atât de mult, încât ni le spunem unii altora.
Ideea de bază e că irlandezii sunt fie bețivi, fie proști.
Ți-am pregătit două.
- Hai! O glumă pentru Max. - Spun.
Într-o seară, sună la ușă și doamna McMillan merge să deschidă.
E Paddy, colegul bărbatului ei.
Paddy e cu șapca în mână. Pare abătut.
Femeia zice: „Paddy, ce e cu tine? Te-am văzut azi-dimineață.
Ai plecat cu soțul meu la muncă, la fabrica Guinness.”
El: „Am vești groaznice.
Soțul dumitale a căzut într-o cuvă cu Guinness și a murit.”
Nicio soție de muncitor Guinness nu vrea să audă asta, Phil.
Biata dnă McMillan e copleșită de durere, lacrimile îi șiroiesc pe obraji.
„Doamne, ce nenorocire! Măcar s-a prăpădit repede?”
El: „Nu chiar. A ieșit de trei ori să facă pipi.”
- Îți mai zic unul. - Da.
Pe ăsta n-o să poți să-l folosești.
Asta eu hotărăsc.
Irlandezul Paddy la grădina zoologică.
Paznicul îi zice:
„Îmi fac griji. Gorila e în călduri.
Am nevoie de un om să o ușureze.
Știi pe cineva dispus să facă sex cu ea pe 500 de euro?”
Se gândește irlandezul:
„Bine, mă bag, dar am trei condiții.
Unu, fără sărutări.
Doi, rudele mele nu să nu prindă de veste.
„Trei, lasă-mă câteva zile să fac rost de bani.”
Te iubesc.
- Cât e ceasul la tine? - E dimineață, 11:35.
Nu e rău. Au fost condiții.
Mai bune decât în cluburile unde pierzi noaptea.
Bine, plata e mai subțire.
Chiar voiam să te întreb. Cu cine…?
- Ce târziu e! Închid. - Îți trimit e-mail?
Kevin, oameni buni!
Mă bucur că am vorbit. Pe curând!
Azi ne întoarcem într-un loc de care m-am îndrăgostit acum cinci ani.
Se cheamă Casa Muntelui și Mării,
fiindcă servește preparate de la munte și preparate pescărești.
Au venit toți oamenii care au fost drăguți cu mine în Taipei,
plus prietena Julia Wang din Los Angeles, care era în oraș.
Toată lumea e aici, inclusiv noul meu prieten, Dwight Howard.
Bate palma!
Vine beleaua! Bună!
Dwight, l-ai cunoscut pe prietenul meu homar?
Oamenii drăguți de la restaurant ne lasă să ne facem noi pachețelele de primăvară.
E plăcut să mănânci așa!
Arată bine.
E grozav.
Apoi vine vedeta emisiunii,
purcelușul de lapte.
Dacă îți place porcul, te vei linge pe degete.
Încă nu am învățat să mănânc cu bețișoarele.
Ia arată-i tu!
Înveți la țanc, înainte să te întorci în Georgia.
Fă așa! E ca și cum ai scrie cu pixul.
- Nu e departe? - Nu, ține așa!
Ce greu e!
Bine.
Asta se mișcă.
Da!
Încheietura!
Sunt aici de o săptămână și abia am dat cep ofertei culinare.
Eu nici după 16 ani de emisiune nu am mâncat tot ce există.
- Știi cum ne salutăm noi? - Nu.
Ca să saluți, spui…
Înseamnă: „Ai mâncat?”
- Așa saluți? - Da.
Ai mâncat?
- Pe aproape. - Da?
Da. Foarte bine.
Dacă spui asta, cucerești toate mamele taiwaneze.
Ăsta e segmentul meu demografic.
Ei, ce v-am spus? Taiwan, nu?
E o țară minunată, o insulă frumoasă.
Vă sfătuiesc să veniți.
Nu doar am petrecut timp cu niște oameni dragi mie,
ci mi-am făcut noi prieteni dragi.
M-am îmbibat de frumusețea și cultura acestui loc minunat și am mâncat.
Va trebui să mai vin.
Absolut tot ce am mâncat,
și am mâncat multe,
a fost de excepție.
Unele lucruri mă vor bântui tot restul vieții.
La un lucru mâncat, m-am lipsit de alte o sută.
Ziceam: „Dar ăsta?”
N-a fost timp. Nu încăpeau în burtă.
Trebuie să mă întorc să mănânc de toate.
Sunt atâtea de îndrăgit la Taipei!
E mai puțin cunoscut decât Hong Kong, Bangkok, Kyoto sau Tokyo.
Dar egalează bogăția culturală și savoarea intensă a acestor locuri.
Iar oamenii sunt printre cei mai prietenoși din lume.
Mulțumesc, Taipei.
Mulțumesc.
Subtitrarea: Steliana Palade