HUAXI STREET
När du hör ordet "massage" föreställer du dig nog inte det här.
-Hej. -Hej.
-Det är jag som är Phil. -Hej, idag är det knivmassage.
-Knivmassage? -Ja.
De här knivarna. Oroa dig inte.
Ska jag inte oroa mig? Ska jag ligga här och låta dig slå mig med dem?
Ja.
-Du klarar dig. -Hon verkar väldigt glad.
Dumma Richard.
-Är det knivarna? -Ja.
-Är det? -Ja.
-Slappnar du av? -Jag försöker.
Varför knivar?
De två knivarna representerar den positiva och den negativa energin.
-Behöver ni vassare knivar? -Håll tyst, Richard.
I början var många kunder rädda för knivarna.
-Det finns det goda skäl för. -De trodde att de var vassa.
Om de var vassa hade jag varit mycket tystare.
Jag borde beskriva det för tittarna.
Det är som att bli slagen av saker.
En glad och hungrig man
Reser över hav och land
Han försöker att förstå
Konsten med pasta, fläsk Kyckling och lamm
Han kör till dig
Han flyger till dig
Han sjunger för dig
Och dansar för dig
Han skrattar med dig
Och gråter för dig
Han ber bara om en sak i gengäld
Nån som matar, nån…
Kan nån
Kan nån mata Phil?
Mata honom nu
Välkomna till Taipei i Taiwan.
Jag var här för fem år sen.
Jag kom hit för att döma i en internationell tv-festival
med min vän Melvin Mar, en otrolig producent,
och vi hade jättetrevligt här.
Jag har aldrig glömt det.
Taiwan ligger i sydkinesiska havet
och har alltid varit en plats andra har velat kontrollera.
Portugal, Holland och Japan har utövat sitt inflytande på landet
och än idag hävdar Kina att den frodiga, bergiga ön tillhör dem.
Men här i Taipei, Taiwans blomstrande huvudstad,
vill folk hellre prata om allt landet har att erbjuda.
De spänningar ni kan ha hört talas om märks verkligen inte i vardagen här.
Det är en stor stad, ett stort kulturellt nav,
ett stort ekonomiskt nav.
Taipei är inte det första man tänker på när man besöker den här delen av världen
men jag vet varför det bör stå högt på din lista.
Vad sägs om gatumaten?
En expert ska visa mig Xinzhuangs tempelmarknad.
Charlene Yang, som ni kanske känner till på Instagram som Taipei Eater.
Jag är också en "Taipei Eater". Vad heter det här området?
Hela det här området kallas Dadaocheng. Det började under mitten på 1800-talet.
Det var då folk importerade ris, spannmål och te under Qing-dynastin.
Det här ståndet är grymt.
Jag vet inte om du har ätit fläsklägg.
I Taiwan brukar man bräsera den med soja men här använder de klar buljong.
Jag väntade mig inte att börja med fläskläggssoppa, men så blev det.
-Det här stället heter Zhū zǎi. -Zhū zǎi?
Kultingen. Misua med fläsklägg.
Jag låter dig säga det.
Oj, så mycket. Är det till en person?
En skål räcker. Vi delar
-Xièxiè. -Ja. Så säger man tack på…
Det är det viktigaste ordet på alla språk.
Bör första tuggan vara nudlarna, buljongen…
Köttet.
Då kör vi.
-Du doppar det i såsen. -Jag doppar som dig.
Eller hur?
Fläskläggssoppa visar sig vara utsökt. Varför?
Fläsk.
Många tjejer gillar att äta det för det innehåller mycket kollagen.
-Så mina rynkor försvinner? -Förhoppningsvis.
Det är ingen mirakelmedicin.
Jag fattar. Är du född i Taipei?
Jag är uppvuxen i Taiwan men flyttade till USA.
Var i USA?
-Första året bodde jag i Kentucky. -Va?
Jag skulle lära mig engelska.
-Fanns det många taiwaneser där? -Inte i Kentucky.
Att komma från Taiwain till en plats utan asiater var väldigt intressant.
Härnäst ska Charlene visa mig en av Taipeis favoriter.
Det här kallas svartpepparkaka.
Låter inte så speciellt. Men det är det.
Svartpepparkaka är inte en kaka med svartpeppar egentligen.
Det är en fläskbulle.
Den tillagas i färsk, hemmagjord deg.
De fyller den med fläskkött och salladslök.
De strör över sesamfrön.
De sätter fast dem i en ugn.
Den blir jättevarm.
Tack.
De är rykande färska. Jag kan knappt hålla den genom pappret.
-Den är så varm! -Ja.
-Var försiktig. -Redo?
Man tar en tugga…
Okej.
…och bränner sig ordentligt!
Såvida du inte är smart och väntar några minuter.
Men ser jag smart ut?
Wow.
Ser du saften?
-Ja. -Wow.
Ser du juden?
-Jag kan äta det hela dagen. -Jättegott.
På väg till nästa stopp visar Charlene mig tempelmarknadens tempel.
Det är Shèng gōng, Heliga Palatset.
Vilka detaljer.
Ja. Och de säger att de har 13 olika gudinnor här.
De verkar ta in färska blommor varje dag.
Till den himmelska Modern ger de blommor, för hon gillar det.
Alla gillar blommor.
Nu kom vi till ett fint ställe. En blandning av Japan och Taiwan.
Ett konditori som heter Lins Wagashi.
Det här är stället jag ville visa dig.
-Här får vi rånet… -Bakar de den på det?
-Ja. -Wow.
Och inuti har de rödbönspasta.
-Så det är ihåligt? -Ja. Det är jättegott.
-Titta. -Ja.
Alla görs på beställning.
De har ett litet fönster bara för dem.
-Skål. -Då kör vi.
-Lätt och krispig, och söt inuti. -Men inte för söt heller.
Så gott.
Förresten är Richard inte alltid taskig.
-Titta här. -Va?
-Du vet vad det är. -Ja.
Besöker man Taiwan måste man prova deras ananaskaka.
Jag har sett den överallt. Då provar vi.
Det är min favorit.
-Härligt. -Ja.
Det är som en fin present.
Visst är det gott?
-Det är så gott. -Ja.
-Jag vet att du gillar choklad… -Ja!
Är det typ chokladmochi?
-Den är mjuk. -Du får se.
-Se upp med… -Ät inte torkmedelspåsen.
Det är min samhällsinformation.
Va? Vad är det här?
Jag har faktiskt ingen aning.
Det är som en sofistikerad Oreo.
-Det här är… -Honungskakan.
-Den ska vara söt och fluffig. -Det är som sockerkaka.
Filmteamet behöver lite kaka. Kom hit, hörni.
Emily.
Gud. Sätt inte kakan i halsen.
Var är Siwai?
Ska ni gifta er?
Kom hit!
Låt dem äta bakelser!
Prova det här.
Akta sminket.
Det bringar tur att äta honungskaka under bröllopsgenrepet.
Jag hittade på det.
Jag tror dig.
Du ser fantastisk ut. Mazel tov!
-Tack. -Tack ska ni ha.
Vilken dag jag har.
Ett av de populäraste ställena i Taipei är Raw.
-Vilken stor dörr. -Enorm.
-Jag har turen att få besöka det. -Tack.
Och turen att få göra det med min goda vän Janet Hsieh.
Janet är en fin värdinna och språkrör. Vi träffades för fem år sen här i Taipei.
Vad är det här för ställe? Det är vackert.
De har verkligen försökt göra naturen till en del av restaurangen.
-Titta här. Varje gång är det annorlunda. -Ser ut som dam eller schack.
Hallå.
-Kul att du är här igen. -Kul att se dig.
-Det här är kock André. -Kul att träffas.
Välkomna till Raw.
Ska vi spela Jenga eller vad gör man med det här?
Det här är säsongens ingredienser.
Vi vill att gästerna ska delta och skapa menyn.
Seriöst?
Totalt finns det 729 kombinationer.
-Och ni kan laga dem direkt? -Ja.
-Ska vi? -Ja.
Jag gillar allting, så jag bara väljer slumpmässigt.
-Kan jag välja två kött? Wagyu och toro? -Det kan du.
Åh, bläckfisk. Vill du prova uni med jordnötssmör?
Vad det än är, gillar jag det nog.
-Tack. -Tack.
Vi träffades för fem år sen i den här staden.
Ja. Jag har jobbat här i 20 år som reseprogramledare.
Jag älskar att resa och när jag flyttade hit
ville jag lära mig om Taiwan. Föräldrarna är härifrån.
-Men du är uppväxt… -I Texas.
Texas-taiwanes.
Och Taiwan har så många överraskningar.
Titta!
Färsk bläckfisk, som ni precis valde, med jordnötssmöret och färsk sjöborre.
-Smaklig måltid. -Tack.
Det ser gott ut. Då kör vi.
För mycket?
Du är stor i truten.
Nå?
Fantastiskt.
När du säger bläckfisk med uni och jordnötssmör tänker nog få:
"Det låter gott!"
Men smakerna är subtila. Jag slevar i mig allt.
-Jag vill slicka… -Slicka stenen.
Stenen.
Sen ska jag slicka allt trä.
Jag är lyckligt lottad, liksom du, att få göra detta ofta.
Är det inte otroligt?
Det är okej.
Jag hade så gärna haft med dig i mitt program, för där gör vi
en massa galna saker, som att hoppa ut ur flygplan.
Då vill jag aldrig vara med.
-Bungyjump, simma med hajar… -Nej!
Simma med hajar? Hajar är okej. Då får alla se dig i badkläder.
Ingen vill se det. Är det nån som skriker efter det?
-Vad fint. -För andra rätten valde ni wagyu.
Och tonfiskbuk.
Vad ni ser är wagyun som saltats med kombu-salt.
Sen behöll vi bara oljan som droppade ut från tonfiskbuken,
så ni får smaken av tonfiskbuken.
-Ni ser den inte, men den är där. -Man smakar den.
-Kocken! -Så gott.
Fantastiskt.
Visa dina barn att så här gör en snäll bror.
-Titta nu, barn. -Som en fågelunge.
Jösses.
-Eller hur? -Ja.
-Det är galet gott. -Jag blir tårögd.
Jag brukade skämta att jag kunde vara deras diskare
för jag vill bokstavligen slicka tallrikarna rena varje gång.
-Redo? -Låt oss.
Därför älskar jag dig. Det är inte alla som gör det här med mig.
Inte?
Jag älskar att äta grisigt.
Jag hade inte gjort det på en fullsatt restaurang.
Men du gör det i tv?
Ja, jag är inte så smart…
Vad glad jag blir att se dig.
Ni valde nåt ganska ovanligt.
Ni valde getost och kaviar till efterrätt.
-Vi gjorde en glass av det. -Så det är osträtten!
Ja. Istället för havssaltet använde vi kaviar ovanpå för att ge sälta.
Sen gjorde jag nåt som nog ligger närmare ditt hjärta. Grillad marshmallow.
Jag älskar dig, André.
Ni bär halva ansvaret för den här skapelsen.
Det var så lite så.
Minde än en timme från stadskärnan ligger den gamla staden Jiufen.
Och för att leda mig längs Jiufen Street har jag den sköna Ivy Chen.
Ivy är kock och kokboksförfattare
och vi är här precis när Jiufen Street öppnar för dagen.
Jiufen började som en by för guldgrävare.
-De hittade guld i bergen här? -Ja.
Jag gissar att folk går hit för att köpa mat.
Naturligtvis.
-Gillar du det här? -Jag gillar sötpotatis.
Och jag choklad.
Ja, precis så.
-Vad är det? Ja! -Choklad.
Wow. Det är…
Aha! Redo?
Den är din.
Det är lite kladdigt.
Välkommen till det lite kladdiga programmet!
Det är sötpotatis.
Du är en söt potatis.
-Vad rar du är. -Nej, du.
Vem gillar inte det här?
Det är som det bästa av Paris och Taiwan på samma ställe.
Vart går vi nu?
Vi letar efter utsökt mat.
Utsökt mat? Det hittar jag alltid.
Vet du varför? För jag följer experter som vet saker.
Se upp, herrn!
Vad är det? Ser ut som soppa med matzobollar.
-De säljer fiskbullar. -Okej.
-De är fyllda med fläsk. -Wow.
-Som dumplings av fiskbullar. -Okej. Delar vi?
-Vill du dela med mig? -Klart. Jag orkar nog inte äta allt.
Gott.
Du fick fel bulle.
-Jag fick fel bulle? -Ja.
-Men det är gott. Jag gillar den. -Det är bläckfisk.
-Bläckfiskfyllning? -Ja.
Jag tänkte säga att den är seg.
Jag vill prova dina.
Hur smakar den?
Jättegott.
-Kul att du gillar den. -Det gör jag.
Ja.
Hej då!
Tack!
Wow. Vad är det här?
Riskaka. Det finns många olika smaker.
-Jag vill prova senapsgrönsakerna. -Jag med. Du gillar nog den.
Den är lite stark.
-Väldigt mjuk. -Väldigt.
-Ja. -Wow.
Den här mochin är så färsk och så mjuk.
Man känner nästan en sötma från mochin av grönt te
och inlagda senapsgrönsaker.
Jag har aldrig provat nåt liknande och det funkar så bra. Det är utsökt.
Det är värt att vänta i kön för att få en.
Det är nog den färskaste mochi jag ätit.
-Tack. -Tack.
All gatumat har höjt aptiten
så vi ska till ett berömt tehus som heter Amei Tea House.
Många tycker att stället ser bekant ut.
Många tror att det inspirerade filmen Spirited Away
som gjordes av den japanska animatören Hayao Miyazaki.
-Wow. Det påminner minsann om filmen. -Ja.
Tehuset är väldigt populärt
så jag behövde nån som paxade ett bord.
-Välkomna! -Det här är Ivy.
-Trevligt att träffas. -Det här är min flickvän.
-För alltid flickvän. -Tja…
-Är här inte romantiskt? -Där folk friar?
Det har jag hört.
Jag vill föreslå att vi äter lite snacks.
Jag tackar ja.
-Titta! Snacks! -Titta på dem!
Snacks på direkten.
-Vilken utsikt. -Förstummande.
Innan vi tar tebladen måste vi värma tekannan.
-Värma den. -Ja.
-Är den tung? -Ja.
Så stark du är. Och sen…
Nu när tekannan är varm lägger vi i tebladen.
Sen får ni uppskatta teets doft.
Damerna först.
Man känner teets doft från bergen.
Nu brygger jag teet och väntar i 20 sekunder.
Sjung du.
Titta. Man får vara slarvig. Det är okej med te.
Det ska jag prova hemma.
Hon värmer kopparna.
Gör du så varje gång du vill ha te?
-Varje dag. -Hört talas om påsen?
-Vilken påse? -Tepåsen.
Vad är tepåsen till för?
Vi är amerikaner. Om vi vill ha te så bara…
Det här är vackert.
-En vacker ritual. -Som meditation.
Ja. En mästare i Hongkong sa till mig att det kan verka som slöseri med tid
men att det är viktigt att slösa lite tid varje dag.
Man förtjänar att slösa lite tid.
Precis. Så sluta att alltid jäkta mig, Monica.
-Nu är teet färdigt. -Nu är det färdigt.
Varsågoda.
Hur skålar man i Taiwan?
-Wow, så många smaker. -Mycket smak.
-Så fint. -Det är perfekt.
Ivy ska släppa en bok som heter Made in Taiwan. Hon är en utmärkt kock.
Den titeln kommer att gå hem hos folk i min generation.
Jag är också gjord i Taiwan.
Du är det bästa som gjorts här.
Vilken härlig paus, men det var bara en mellanakt.
Ska du prova gelén, Monica?
-Ja. -Vem vill ha körsbären?
Ivys rundtur har ett stopp till, och det är unikt.
Det här är Keelungs nattmarknad.
En av världens bästa nattmarknader.
Vad gör man på nattmarknader eller gatufestivaler med mycket mat?
Man letar efter det som ser gott ut. Här är en sak.
Här står det "korvmunsbitar".
Jag tar en.
Med färsk vitlök.
Sån är maten i Taiwan. Välsmakande och söt.
-In med hela i munnen. -Jag är redo.
Monica.
-Nästa. -Nästa.
Hälsa är viktigt för mig och jag letar alltid efter nåt näringsrikt att äta.
Det här är näringsrika mackor, va?
Om ni undrar vad en näringsrik macka består av…
-Det här. -Kött, grönsaker, bröd.
-Brödet är friterat. -Ja.
-Med majonnäs. -Ja.
Friterat vitt bröd.
Femtio kilo majonnäs…
Där fanns en gurka.
-Jag tar en tugga till. -Det gör du säkert.
All näring sitter i andra tuggan.
Är det gott?
Wow.
Gud.
Så gott.
Den är löjligt näringsrik.
Visste du att Lin-Manuel expanderar?
Tack.
Det här är Pao-Pao Ice.
Wow!
Redo?
Det är som glass.
Hurra! Choklad! Ur vägen, Monica!
Tack!
Jag har lagt på mig lite sen jag kom hit.
Syns det?
Nu är det dags för en fin och rolig restaurang…
…med en väldigt speciell gäst som är i Taiwan.
Honom väntade ni er inte.
Olympisk guldmedaljör, vald i första rundan,
åttafaldig All-Star-spelare,
vann NBA-titeln med Lakers 2020…
Mina damer och herrar, Dwight Howard!
Han är basketproffs i Taiwan nu och tog sig tid för att träffas.
Jag har sagt åt alla att komma hit.
-Stor förändring. -Jättestor.
Som NBA-spelare gå från att spela i USA
och flyga 16 tidszoner från Los Angeles och spela i Taiwan…
-Kulturchock. -Ja.
Men eftersom jag besökt Asien så ofta
var jag lite van vid maten hur kryddig den är…
-Gillar du den? -Ja.
-Du älskar maten? -Ja.
Och varför inte?
Särskilt när den tillagats av en så skicklig kock som Kin Lam.
Jag är från Hongkong, så Longtail är min första restaurang i Taiwan.
Vi fokuserar inte bara på mat utan även på cocktails.
Jag är inte mycket för att dricka, men mycket ser gott ut,
som den flaskan.
-Som en av gubbarna på Påskön. -Han ropar på mig. "Drick mig!"
-Vad är det för nåt? -Det här är pisco.
Jag har aldrig druckit det men provat gärna.
Jag vill inte ha fulla Dwight Howard utan den riktiga Dwight Howard.
De är nog samma person. Det vore bra.
-Här är första rätten. -Jösses!
Vi har krispigt nori-ris, uni från Hokkaido
och ryst störkaviar ovanpå.
Ta lite av ponzu-skummet och den i två tuggor.
-Okej. -Jag klarar det i en tugga. Du?
-Har du ätit uni och kaviar förr? -Nej, det är första gången.
Gott.
När vi är färdiga här kommer jag att vilja äta allt.
Jag gillar din inställning, för många som får smaka uni,
det orangea, det är sjöborre, de där taggiga sakerna som lever i havet.
-Är det vad det är? -Det är innanmätet.
Jag får dåligt samvete, men så gott det var.
-Få inte för dåligt samvete. -En pisco sour
och Dusk 'til Dawn med mezcal och peppar från Macao.
-Skål. -Skål. Berätta hur den smakar.
-Wow! Väldigt speciell. -Var det från…
-Från stenmannen, ja. -Okej.
Vad tycks?
Jag gillar det.
Vi har räkor på biochebröd med picklad lök ovanpå.
Vacker.
-Kom hit med dig. -Mums.
-Jag älskar den här. -Så god.
Nästa rätt är wagyu på salladslökspannkaka.
Det är som råbiff.
Ät med fingrarna.
-Som pizza. -Fräckt.
Smaklig spis.
Man måste besöka Taiwan bara för maten.
Precis.
-För mig är livet en upplevelse. -Ja.
Så varför inte uppleva livet?
Man får smaka god mat, äcklig mat,
men så får man reda på vad man gillar. Det är viktigt.
Ofta när man besöker andra kulturer och provar maten, pratar med folk
så märker man: "Okej, vi är typ samma."
Jag ger programmet till Dwight Howard. Du säger precis vad jag alltid säger.
Lyssna på Dwight.
Här är nästa rätt. Dumpling med foie gras.
Wow! Har du ätit foie gras?
-Sa du Farquaad? -Foie gras.
Jag trodde du sa Farquaad från Shrek. Lord Farquaad.
Nej, foie gras. Det är ett franskt ord för…
-Säg inget. -Okej, jag berättar efteråt.
Då kör vi.
Mums!
-Dumplings. -Skål.
Gott!
Nu berättar jag vad foie gras är.
-Okej. -Det är gåslever på franska.
Jag gillar gåslever.
Jag måste bara säga att nån som är så framgångsrik som honom
måste inte vara så trevlig.
Det här gillar jag med dig.
Du är inte bara en av världens bästa basketspelare.
Du förespråkar även välgörenhet.
Ett annat ord för välgörenhet är kärlek.
Jag vill sprida kärlek oavsett var jag är i världen.
I december tillbringade jag två hela dagar
på att besöka olika skolor här och det kallades en kärleksdag.
Jag fyllde år, faktiskt.
I stället för att fira genom att festa…
-…så gav du saker. -Jag åkte ut dit
för jag ville visa folk att det inte handlar om mig.
Det handlar om oss alla.
Fantastiskt.
Vill ni skänka till Dwights välgörenhet,
The Good Shepherd Social Welfare Foundation…
Tack för denna underbara måltid.
-Tack. -Vi älskade den.
-Tack. -Tack så mycket.
-Xièxiè -Xièxiè
Vi behöver gå lite.
Jag öppnar åt dig.
Jag visste inte att du var så lång.
Så lång är jag inte.
Taipeis klimat är subtropiskt
men det finns mat att prova så det är bara att uthärda värmen.
Vi börjar med en fläskbulle.
Friterad kyckling.
Nästa.
Salladslökspannkaka…
…med ägg i.
Jösses.
Det här äter jag gärna varje dag.
Det här är nåt man får äta sittandes.
Ris och fläsk på Wang's Broth.
Hackat, bräserat sidfläsk med ris.
En klassisk taiwanesisk rätt och nåt jag velat prova sen sist jag var här.
Vad får man på Wang's Broth? Man får lite fläsk och ris.
Man får lite kål.
Man får lite bambuskott.
Vad har allt gemensamt? Fläsk.
Så fint.
Min kamp fortsätter.
Vänta… Oj!
Fick du den?
Den har nog fastnat.
Nästa gång du vill spela på kloautomat, kasta pengarna i kloaken direkt.
Palais de Chine Hotel har en fantastisk frukostbuffé
och ni vet vad Monica tycker om såna. Det är rentav pinsamt.
-Försten dit. -Jag är så peppad!
Jag brukar vara först på buffé. Det är klassisk taiwanesisk frukost.
Lyckligtvis är Martha Wang och Aaron Yang, som leder ett populärt sångprogram,
här för att visa oss hur man gör, och bullarna.
-Hej. -Hej.
Vad är det där?
Vi kallar det Zòngzi.
Det är som en risdumpling inslagen i bambublad.
-Vänta. -Där har vi den.
-Det här måste alla prova. -Jag vill prova allt.
Här har vi kalla jordnöts- och sesamnudlar.
Det vill jag prova.
Det här är min ungdom i New York. Kalla sesamnudlar.
Hur länge sen var det?
Väldigt länge sedan, Aaron.
Och det var väldigt specifikt.
Två dollar, Skippy jordnötssmör… Det var väldigt amerikanskt.
Påminner det dig om det?
Ja, men det här är den jättegoda versionen.
Det här är ovanligt i västerländsk kost.
-Friterat bröd i bröd. -Korrekt.
-Frukosten har väldigt mycket kolhydrater. -Vi går mycket.
Jag intalar mig det.
Äter ni kött eller ägg till frukost?
-Ja. -Traditionellt?
Typ nötköttssoppan vi har.
-Just det. -Det är typ nåt sånt.
Mycket protein i den.
Eller så äter vi Zòngzi, risdumplings.
Vi provar. Vad är det i dem?
Vanligtvis är de fyllda med svamp och strimlat fläsk.
-Där har vi protein och grönsaker. -Klibbigt ris.
Man känner doften av bambubladen.
-Utsökt. -Det var bäst hittills.
Jag gillar allt. Jag kan inte välja bara en sak.
Jag älskar det.
Jag tog i lite chiliolja för jag gillar lite hetta.
-Lämnar du nåt åt oss? -Nej.
Hej, allihopa. Jag har handlat snacks.
Här är nåt som heter Pea Crackers. Hoppas det inte är vad jag tänker.
Wow.
-Man känner ärtsmaken. -Visste att du skulle säga det.
Det här är nåt som heter patata.
Räkpommes.
Väldigt gott. En svag räksmak.
Utsökt, krispigt fiskskinn med smak av saltat ägg.
Underbart.
Flisade mandlar men pyttesmå fiskar.
Jag känner fiskdoften.
Jag vet inte vad det här är, men stort är det.
Riktigt välförpackad.
Såja!
Det ser frasigt och krispigt ut.
Smörigt.
Det är som en bakelse. Wow!
Det heter det här…
"Lycka till."
Gillar du soppa?
Gillar du dumplings?
Då har du tur, för här finns ett ställe som är berömt för att kombinera dem. Ja.
Med utsökta resultat.
Fylliga, vikta, perfekta munsbitar.
Soppdumplings kallas xiaolongbao på mandarin,
eller "XLB" om man vill ha dem snabbt, vilket jag ofta vill.
-Hungrig? -Ja.
Det här är Din Tai Fung som öppnade i Taipei
och har vuxit till att bli en global kedja för smarriga soppdumplings.
Jag ska dit med min kompis Melvin Mar som producerat filmer som Jumanji
och tv-serien American Born Chinese.
Och värden för det politiska satirprogrammet The Night Night Show
som också råkar vara Taiwans främste komiker, Brian Tseng.
Vi var här for fem år sen.
Vi åt på den första restaurangen tvärs över gatan.
De är väldigt stolta över att varje xiaolongbao har 18 veck.
De är så noggranna.
Jag räknar dem och om det inte är 18 så ska nån få sota för det.
-Hej, Karen. Hur mår du? -Hej.
Jättebra, själv?
Karen minns när vi var här för fem år sen. Sen dess har hon betjänat Tom Cruise.
-Så du har bytt ner dig. -Ja.
Vi bad om nåt medan vi väntar på våra soppdumplings.
Och medan vi väntar…
Hur är det att göra stand-up här?
Det finns runt 100 komiker i hela landet.
Alla känner alla och är i en gruppchatt.
Det är första året som vi gör stand-up på mandarin i hela världen.
Så du kan tala mandarin i USA och ändå locka en stor publik?
Vi sålde slut Hollywoods Laugh Factory. Jag uppträdde på Taipei Arena i förrgår.
-Publik? -Tretton tusen.
-Wow. -Melvin!
Det var många. Grymt.
Grattis.
Det är verkligen en bedrift, för en 15-åring.
Eller hur?
Vad gjorde du innan du blev komiker?
Jag var akademiker.
Jag har två masterexamina i neurovetenskap.
Två masterexamina? Så du kan vara doktor?
Inte doktor, men hjärnforskare.
Vet du vad min nästa fråga blir?
Vad tyckte dina föräldrar?
Den frågan får jag ofta.
De sa inget, för jag fick dem att tro att jag sökte en doktorandtjänst.
Ah! Hjärnforskare!
Jag typ: "Jag söker tjänster."
Men på kvällarna gick jag på open mic-kvällar och drog skämt.
-De visste inte? -Nej.
Du blev populär och fick berätta?
Ja, men jag tog hem pengarna jag tjänade så de blev nöjda.
Då slutade de ifrågasätta mig.
Han gjorde på det smarta sättet, det gjorde inte jag.
Jag sa att jag var gratispraktikant och pappa sa att jag var dum i huvudet.
Och se på dig nu, Melvin. Skål för att lura föräldrar.
Sådär.
-Ursäkta, vi har soppdumplings. -Karen! Det har vi!
Hoppas det smakar.
Wow.
Vilken vacker syn.
Vi bara stirrar ett tag innan vi äter.
-Ska du… -Räknar du vecken?
De är så ömtåliga.
Jag brukar ta en liten tugga.
Jag åt den i en tugga.
Åh, nej! Det är för varmt.
Jag vill behålla tungan oskadd.
Jag fattade aldrig hur de fick in soppan i dem.
-Ja. -Vet du?
Nej. Jag antar att det är nåt som smälter när det är i…
Bra. Först trodde jag att de tog en bit frusen soppa.
-Nej. -Men de använder gelatin.
Jag antog det.
-Det är genialiskt. -Ja.
Titta.
Det är amarant med yuba. Hoppas det smakar.
När du först började uppträda som komiker, blev du framgångsrik direkt?
Ja.
-Vet du varför? För han var hjärnforskare. -Ja.
Showbusiness handlar mycket om att lära sig på jobbet.
Man börjar dålig och blir förhoppningsvis bättre.
Ja.
Om man vill bli kock börjar man inte som restaurangens kock
utan med att skala potatis i källaren.
-Såvida man inte är Brian. -Då går man bara in och blir kock.
-Hej. -Där är han ju!
Kevin McGahern i egen hög person! Hur är det?
Du är i Dublin.
Jag är i Dublin City där tjejerna är så vackra.
Verkligen. Hur mår du, Kevin?
-Bra, själv? -Du har blivit pappa.
Två gånger om.
Varför då?
Då verkade som en bra idé.
Jag kanske borde fråga "hur".
Jag går inte in på detaljerna
om hur det gick till.
Vet du var jag är?
Jag hörde att nudelsoppan med nötkött i China Airlines lounge,
som förresten är Taiwans nationella flygbolag,
är så god att jag måste prova den.
-Ditt jobb är att äta. -Titta på köttet.
Och du är fortfarande som ett barn i en godisaffär.
Det är gulligt.
Jag kom inte hit för att bli förolämpad.
Vart brukar du gå?
Hem.
För er som inte vet
gjorde Kevin och jag en scen eller två i Dublin-avsnittet.
Jag ringde dig idag för jag vet att du är en reko, rolig kille
och jag visste att du skulle ha ett bra skämt åt min pappa.
Tack, det är en ära.
Vi har en tradition med Paddy Irishman-skämt.
-Har du hört talas om dem? -Nej.
Det är skämt som är rasistiska mot irländare
men vi älskar dem så pass att vi drar dem för varandra.
De brukar handla om att man är alkoholist eller korkad.
Jag har förberett några åt dig.
Då kör vi. Ett skämt för Max.
En kväll öppnar gamla fru McMillan dörren när det knackar.
Det är makens kollega, Patty.
Patty står med mössan i handen. Han ser dyster ut.
"Vad händer, Patty? Jag har inte sett dig sen i morse
när du och min man gick till jobbet på Guiness bryggeri."
Han svarar: "Jag har dåliga nyheter.
Din man trillade ner i ett fat Guiness och drunknade."
Ingen Guiness-arbetares hustru vill höra nåt sånt, Phil.
Och stackars fru McMillan är så ledsen att tårarna rinner längs kinderna.
"Herregud, vad hemskt. Dog han i alla fall snabbt?"
Patty svarar: "Inte direkt. Han gick upp tre gånger för att kissa."
-Jag har ett till. -Ja.
Ni kan nog inte använda det i programmet.
Det avgör jag.
Paddy Irishman går på zoo och djurskötaren säger:
"Jag är rätt orolig. Vår gorilla är brunstig.
Jag behöver nån som stillar dens behov.
Vet du nån som skulle ha sex med den för 500 euro?"
Och irländaren funderar.
"Okej, jag gör det. Men jag har tre villkor.
Det första: Inga kyssar.
Det andra: Min familj får aldrig få reda på det här.
Det tredje: Ge mig några dagar att fixa pengarna."
Jag älskar dig.
-Vad är klockan hos dig? -11.35.
Inte så farligt. Ett bra gig.
Bättre än nattklubbar där man måste vara uppe sent.
Fast det betalar inte lika bra.
Just det. Vem ska jag…
-Se vad klockan är! Måste dra. -Mejlar jag dig?
Kevin, allihopa!
Kul att snacka med dig. Vi ses snart.
Idag ska vi till ett ställe jag besökte för fem år sen och föll för.
Det heter Mountain and Sea House
för de har rätter från bergen och rätter från havet.
Jag har sällskap av alla som hjälpt mig under mitt besök i Taipei,
och min vän Julia Wang från Los Angeles som råkade vara i stan.
Alla är här, inklusive min nya vän, Dwight Howard.
Hit med kardan.
Här kommer den. Nämen, hallå!
Dwight, har du träffat min vän Hummer?
Restaurangen låter oss börja med ett projekt.
Göra egna vårrullar. Vilket kul sätt att äta på.
Så vacker.
Det är så gott.
Sen har vi höjdpunkten.
Spädgris.
Gillar du gris lär du älskar det där.
Jag har fortfarande inte lärt att mig använda de här.
Ge honom en lektion.
Du lär dig lagom till hemresan till Georgia.
Gör så här. Som man håller en penna.
-Det är väl för långt? -Nejdå.
Det är så svårt.
Okej.
Den tar jag.
-Klarar han det? -Ja!
Min handled.
Jag har varit här en vecka och har så mycket matkultur kvar att upptäcka.
Jag har haft ett program här i 16 år och har inte ätit allt.
-Vet du hur man hälsar här? -Nej.
För att säga "hej" säger man: "Chīfàn méi?"
"Har du ätit än?"
-Säger man "hej" så? -Ja.
-Nästan. -Nästan?
Ja. Det var rätt bra.
Om du säger det kommer varje mamma i Taiwan att…
Det är tanken. Det är min målgrupp.
Vad var det jag sa? Taiwan, alltså.
Det är ett fantastiskt land och en vacker ö.
Jag rekommenderar att ni åker hit.
Jag fick inte bara umgås med några av mina favoritpersoner
utan fick nya vänner som slog sig in på samma lista.
Allt medan jag fick insupa stadens skönhet och kultur,
och äta.
Jag får väl lov att komma tillbaka, för allt jag åt,
och jag åt mycket,
var alldeles utsökt.
Vissa sker kommer jag aldrig att glömma.
Och för varje sådan rätt gick jag förbi hundra till
och tänkte: "Det då?"
Vi hann bara inte. Jag blev mätt.
Jag måste komma tillbaka och prova allt.
Det finns så mycket att älska med Taipei.
Det är inte lika känt som Hongkong eller Bangkok,
eller Kyoto eller Tokyo.
Men jag lovar att det är lika kulturellt rikt
och lika utsökt som alla de platserna.
Och människorna här är bland de vänligaste jag träffat.
Tack, Taipei.
Xièxiè.
Undertexter: Rasmus Edlund