ВУЛИЦЯ ХУАКСІ
Коли чуєш слово «масаж»,
то все не так уявляєш.
-Вітаю. -Вітаю.
-Привіт, я Філ. -Філе, сьогодні в нас масаж ножами.
-Масаж ножами? -Так.
Це ніж. Але не хвилюйтеся.
Не хвилюватися? Я маю лежати, а ви будете мене цим бити?
Так.
Усе буде добре.
Вона така рада цьому.
Дурний Річард.
-Це ніж? -Так.
-Так? -Так.
-Розслабляєтеся? -Намагаюся.
А нащо саме ножами?
Два ножі символізують позитивну й негативну енергію.
Може, гостріші потрібні?
Замовкни, Річарде.
Спершу багато клієнтів бояться ножів.
-Боятися ножів. На це є причини. -Вони думали, що ножі гострі.
Якби вони були гострими, говорив би я менше.
Я маю це іншим описати.
Таке відчуття, ніби тебе чимось б'ють.
Щасливий і голодний чоловік
Морем, суходолом відкриває світ
Він хоче осягнути, і недарма
Мистецтво пасти, свинини, курки та ягня
Він приїде до вас
Прилетить він до вас
Заспіває для вас
І станцює для вас
Він посміється з вами
А ще поплаче з вами
І лиш одне попросить натомість
Хто-небудь, будь ласка
Хто-небудь
Хтось, нагодуйте Філа
Нагодуйте якнайшвидше
ХТОСЬ, НАГОДУЙТЕ ФІЛА ТАЙБЕЙ
Ласкаво просимо в Тайбей, Тайвань.
Я був тут п'ять років тому.
Приїжджав судити міжнародний телефестиваль
із другом Мелвіном Маром, чудовим продюсером.
Ми тут чудово провели час, ці спогади зі мною назавжди.
Тайвань знаходиться в Південнокитайському морі,
і всі постійно хочуть заволодіти цією територією.
Португалія, Голландія і Японія мали сильний вплив на Тайвань.
Навіть сьогодні Китай вважає цей гірський острів своєю територією.
Але у Тайбеї, бурхливій столиці демократичного Тайваню,
люди постійно говорять про можливості, які дає ця країна.
Тиск політичної напруги тут не відбивається на повсякденному житті.
Це велике місто, великий культурний та економічний центр.
Тайбей, можливо, не перше місто, про яке думаєш, приїжджаючи в цю частину світу,
але я знаю причину, чому має бути навпаки.
А як щодо вуличної їжі?
Ми з експертом підемо на ринок «Темпл» у Сіньчжуані.
Шарлін Янґ, в інстаграмі її знають як «пожирачку Тайбея».
Я теж «пожирач Тайбея». Так. Як називається це місце?
Цей район називається Дадаочен. Він з'явився в середині 19-го століття.
Саме тоді люди імпортували рис, зерно й чай за часів династії Цін.
А цей кіоск просто неймовірний.
Не знаю, чи їв ти колись свинячу рульку.
Зазвичай на Тайвані свинину тушкують із соєвим соусом,
але особливість у чистому бульйоні.
Я не думав, що ми почнемо з супу зі свинячою рулькою, але ось так.
Назва кіоску…
«Поросятко». Місуа зі свинячою рулькою.
-Замовляєш ти. -Ага.
-Так. -Велика порція. Це на одного?
Однієї на двох досить. Поділимося.
-Дякую. -Так.
Це було «дякую» нашою…
Найважливіше слово в будь-якій мові.
Перший шматочок. Тут локшина, бульйон…
М'ясо.
Ну ось.
-Треба вмочити в соус. -Зроблю, як ти.
Так.
Так?
Суп зі свинячої рульки смачний. І чому?
Через свинину.
Багато дівчат люблять цю страву, бо тут багато колагену.
То в мене зморшки зникнуть.
Ну, сподіваюся.
-Це не чарівна пігулка. -Ага.
Зрозумів. То ти народилася в Тайбеї?
Народилася на Тайвані, переїхала до Штатів.
-Так. -А куди саме?
-Перший рік я жила в Кентуккі. -Що?
Мене змушували вчити англійську.
-Там було багато тайванців? -Точно не в Кентуккі.
Приїхати з Тайваню туди, де немає азійців,
було дуже цікаво.
Потім Шарлін повела мене до однієї з найпопулярніших страв Тайбея.
Це пиріг з чорним перцем. Ніби нічого незвичайного.
Але навпаки.
Пироги з чорним перцем — це не буквально пироги з чорним перцем.
Це булочки зі свининою.
Їх готують зі свіжого домашнього тіста.
Туди кладуть суміш свинини й зеленої цибулі.
Їх посипають кунжутом.
І приклеюють усередину печі.
Там дуже гаряче.
Дякую.
Їх щойно вийняли з печі.
-Так. -Я ледве тримаю.
-Знаю. -Досі гаряче.
-Обережно. -Готовий?
А тоді кусаєш.
Гаразд.
І в тебе рот горить просто.
Хіба що у вас вистачить розуму кілька хвилин почекати,
але хіба я розумник?
Отакої. За оцю частинку брати.
-Так. -Так.
Ми теж брати.
-Я б весь день це їв. -Дуже смачно.
По дорозі далі Шарлін показує мені
храм на ринку «Темпл».
Це місце називається «Святий палац».
Які деталі.
Так. Кажуть, тут живуть 13 різних богинь.
Сюди щодня привозять свіжі квіти.
Небесній Матері приносять квіти,
вона їх любить.
Усі люблять квіти.
Гарне місце. Суміш культур Японії й Тайваню.
Це кондитерська «Лінс Вагаші».
Хочу тобі показати це місце.
-Ми будемо їсти вафлі. -Їх там випікають?
-Так. -Отакої.
Усередині паста з червоної квасолі.
-То вони порожнисті. -Так. І дуже смачні.
-Ти глянь. -Так.
Їх роблять на виніс.
Вони такі популярні, що для видачі є окреме віконце.
-Будьмо. -Почнімо.
-Легка й хрустка, а всередині солодка. -Так, але не занадто.
Яка смакота.
До речі, Річард не завжди такий неприємний.
-Ви гляньте. -Що?
-Ти ж знаєш, що це. -Так.
Коли приїжджаєш на Тайвань, маєш скуштувати ананасовий пиріг.
Він просто всюди.
-Так. -Ось і він.
Я його обожнюю.
-Гаразд. -Так.
Ніби гарненький подаруночок.
Ура!
Смачно, правда?
-Дуже смачно. -Так.
-Знаю, ти любиш шоколад… -Так.
Це типу шоколадний моті? Чи що?
-М'якеньке. -Зараз дізнаєшся.
Обережніше.
Пакування не варто їсти. Усім кажу.
Що? Що це?
Я і гадки не маю.
Ніби вдосконалене «Орео».
-Це… -Медовий пиріг.
-Він дуже солодкий і пухкий. -Як фунтовий пиріг.
Треба команді дати. Ходіть сюди.
Емілі.
Боже мій. Прошу, не вдавися тортом.
Де Сівай? Сіваю.
Ви наречені?
Ходіть сюди.
Нехай їдять тістечка!
Скуштуйте.
Не хочу псувати макіяж. Їсти медовий пиріг на репетиції весілля —
на щастя.
Я щойно вигадав.
А я вам вірю.
Ви такі гарні. Щасти вам!
-Дякуємо. -Дякуємо.
Який чудовий день.
Один з найпопулярніших ресторанів у Тайбеї — «Ро».
-Такі великі двері. -Величезні.
-Яка удача, що я зміг зайти. -Дякую, пане.
А ще мені пощастило сюди прийти зі своєю подругою Джанет Хшіх.
Джанет — чудова ведуча й речниця.
Ми з нею познайомилися п'ять років тому тут, у Тайбеї.
То що ж це за місце? Тут просто розкішно.
Так, видно, що вони постаралися додати природні елементи в дизайн.
Глянь. Щоразу, я як тут, меню інше.
-Ніби шахова дошка. -Пограймо.
-Так. -Вітаю.
-Радий, що ти знову тут. -Рада бачити.
-Клас. Привіт. -Це шеф Андре.
Радий знайомству.
Ласкаво просимо в «Ро».
Ми думали, чи грати нам у «Дженгу», чи що з цим робити?
Це інгредієнти страв на цей сезон.
Ми хочемо, щоб гості брали участь у створенні меню.
Справді?
Загалом у нас 729 комбінацій.
-І можете одразу приготувати? -Так.
-Спробуймо? -Так.
Мені подобається все. Тож я виберу навмання.
Можна два види м'яса? То ваґю і торо?
Так, можна.
Кальмар. Хочеш додати арахісове масло з уні?
-Гадаю, мені все сподобається. -Так.
-Дякую. -Дякую.
Джанет, ми познайомилися в цьому місті п'ять років тому.
Так. Я 20 років працювала ведучою шоу про подорожі.
Я любила подорожувати, і коли переїхала на Тайвань,
то хотіла дізнатися більше. Мої батьки звідси.
-Але виросла ти… -У Техасі.
-Тайванка з Техасу. -Так.
Тайвань повний сюрпризів.
Ти глянь.
Це свіжі кальмари, які ви щойно обрали,
арахісове масло й свіжий морський їжак.
-Смачного. -Дякую.
Я смакуватиму. Ще б пак.
Думаєш, забагато?
У тебе великий рот.
І як тобі?
Чудово.
У багатьох людей думка про поєднання
кальмара з арахісовим маслом не викличе захоплення.
Але тут усі смаки витончені. Усе вишкребу.
-Хочу облизати… -Облизати камінь.
Камінь.
Зараз усе злижу з дерева.
Мені дуже пощастило. Як і ти, я це постійно роблю.
Це ж прекрасно.
Ну нормально.
Я б хотіла, щоб ти прийшов до мене на шоу,
ми там божевільні речі творимо. З літака стрибаємо.
Ніколи до тебе не піду.
-Банджі, плавання з акулами. -Ні.
Плавати з акулами? Акули — ще нормально. Але всі тебе у плавках побачать.
А цього ніхто не хоче. Хтось хоче цього?
-Краса. -На другу страву — ваґю. І животик тунця.
Це ваґю, в'ялена в солі з комбу.
З черевної частини тунця ми витопили олію,
щоб додати нотку його смаку у страву.
-Його не видно у страві, але смак є. -Відчутно.
-Шефе. -Смачно.
Дивовижно.
Покажеш дітям приклад хорошого брата.
-Дивіться, діти. -Як пташеня.
Боже.
-Так? -Ага.
-Дуже смачно. -Я зараз заплачу.
Я жартувала, що можу в них бути замість посудомийки,
бо щоразу, коли приходжу, я хочу просто всі тарілки вилизати.
-Готова? -Почнімо?
Тому ти мені подобаєшся.
-Не всі зі мною це роблять. -Справді?
-Найкраще їсти руками й одразу язиком. -У повному ресторані я б так не робив.
Але по ТБ можна.
Так, я не дуже розумний, але…
Боже, радий знову тебе бачити.
Наступний вибір досить незвичайний.
Ви вибрали козячий сир та ікру на десерт.
-Ми зробили з нього морозиво. -Це страва із сиром.
Так. Замість морської солі ми використали ікру,
щоб додати солоності.
І я додав дещо більш знайоме тобі. Підсмажені маршмелоу.
-Нічого собі. -Андре, я люблю тебе.
Половина відповідальності за смак — ваша.
Радий допомогти.
Менш ніж за годину їзди від центру знаходиться старе місто Цзюфень.
І вулицею Цзюфень мене проведе
прекрасна Айві Чен.
Айві — шефиня й авторка кулінарних книг,
і ми приїдемо рано, на вулиці Цзюфень усе відчиняється.
Цзюфень — колишнє золотодобувне село.
-Золото знайшли в цих пагорбах. -Так.
Люди приходять на цей ринок за їжею.
Авжеж.
-Подобається? -Я люблю батат.
А я — шоколад.
Так, саме так.
-Це з чим? -Із шоколадом.
Отакої. Це…
Готова?
Це твій.
Трошки неохайно.
Ласкаво просимо на трохи неохайне шоу!
Солоденька картопелька.
Це ти — солоденька картопелька.
-Ти такий милий. -Це ти така мила.
Кому може не сподобатися? Мікс найкращої страви Парижу й Тайваню.
Айві, куди тепер?
Ми шукаємо смачну їжу.
-Я її завжди знаходжу. -Більше їжі.
І знаєш, чому знаходжу? Бо ходжу з експертами, які все знають.
Обережно, пане.
Що це? Схоже на суп з мацою.
-Тут продають рибні кульки. -Рибні кульки.
-У них начинка зі свинини. -Нічого собі.
-Ніби пельмень, але замість тіста — риба. -Поділимо одну на двох?
-Хочеш поділитися зі мною? -Авжеж.
Не певен, що сам усе з'їм.
Смачно.
Це не та кулька.
-Не та кулька. -Так.
Усе одно смачно.
-Смачно. -Вона з кальмаром.
-Начинка з кальмара? -Так.
Мушу сказати пожувати доведеться.
Хочу таку, як у тебе.
І як тобі?
Дуже смачно.
-Рада, що подобається. -Так, смачно.
Так.
Гаразд. Бувайте.
Дякую.
Отакої. А це що?
Рисове тістечко. У них є багато різних смаків.
Скуштую з листям гірчиці.
Я теж. Гадаю, тобі сподобається.
Трохи гостреньке.
-Таке м'яке. -Таке м'яке.
-Так. -Отакої.
Дуже свіжий і м'який моті,
відчуваються солодкі нотки зеленого чаю і маринованого листя гірчиці.
Я такого ще не куштував, усі смаки збалансовані.
Неймовірна смакота.
Заради такого тістечка варто постояти в черзі.
Такого свіжого моті я ще не їв.
-Дякую. -Дякую.
Ми розігнали апетит вуличною їжею.
А тепер ідемо до знаменитої чайної «Амей».
Багато кому це місце здається знайомим.
І багато людей вважає, що це місце подій у мультику «Віднесені привидами»,
створеного японським майстром анімації Хаяо Міядзакі.
Нічого собі. Справді схоже, правда?
Так.
Чайна «Амей» дуже популярна, тож мені потрібен той, хто заб'є мені столик.
-Вітаю! -Це Айві.
Рада знайомству.
Це моя дівчина.
-Вічна дівчина. -Ну…
-Це ж романтичне місце? -Тут роблять пропозиції?
Я таке чула.
І я хочу зробити пропозицію перекусити.
-Згодна. -Гаразд.
-Гляньте! Смаколики! -Смаколики!
Уже на столі.
Подивіться на цей краєвид.
Яка краса.
Перш ніж заварити чайні листи, треба розігріти чайник.
-Прогріти. -Так.
-Важкий? -Так.
Ти дуже сильна.
А тоді…
Тепер чайник теплий.
Додаємо чайні листочки,
тоді дам вам відчути чудовий аромат чаю.
Дами вперед.
Відчуйте цей чудовий запах високогірного чаю.
Заварюємо й чекаємо 20 секунд.
Можна поспівати поки.
Ти глянь.
З чаєм можна й не бути дуже охайним.
Спробую так удома.
Глянь, вона розігріває чашки.
Ти щоразу так чай п'єш?
-Щодня. -Знаєш про пакетики?
-Які пакетики? -Чайні.
Чайні. А нащо вони?
Ми ж американці. Просто…
-Що ти робиш? -Захотів чаю? І…
-Яка краса. -Так зосереджено.
-Особливий вид медитації. -Прекрасно.
Саме так. Майстер із Гонконгу сказав мені, що може здатися, ніби це марна трата часу,
але насправді дуже важливо щодня хоч трохи марнувати час.
Кожен на це заслуговує.
Саме так. Тож годі мене квапити, Моніко.
-Чай готовий. -Готовий.
Смачного.
Якийсь тайванський тост?
-Нічого собі. Стільки смаків. -Насичений смак.
-Так класно. -Бездоганно.
Айві випустила книгу «Зроблено в Тайвані», бо вона чудова шефиня.
Моє покоління почує цю назву, і вона їм відгукнеться.
Я ж теж зроблена в Тайвані.
Ти — найкраще, що тут зроблено.
Чудова пауза, але це була лише невелика перерва.
Моніко, скуштуєш желе?
-Так. -Хто хоче вишні?
Айві веде нас у ще одне незвичайне місце.
Це нічний ринок Цзілуна,
один з найкращих нічних ринків у світі.
ЦЗІЛУН
І що ж робити на нічному ринку чи вуличному фестивалі з їжею?
Шукати те, що може тобі сподобатися. А ось і воно.
Айві, сосиска на один укус.
-Так. -Я з'їм.
Зі свіжим часником.
Ось така тайванська кухня. Солона й солодка.
-Усю клади до рота. -Гаразд, я готова.
Моніко.
-Ідемо далі. -Ідемо далі.
Видно ж, що я за здорове харчування, а тому завжди шукаю щось поживне.
«Поживний сандвіч». Так?
Якщо вам цікаво, що входить у цей сандвіч,
то ось.
М'ясо, овочі, хліб.
-Хліб у фритюрі. Так же? -Ага.
-І майонез. -Майонез.
Солодка булочка у фритюрі
й 100 кілограмів майонезу.
Але огірочок солоний є.
-І тепер другий укус. -Звісно.
Бо вся поживність якраз у другому шматку.
Подобається?
Нічого собі.
Боже.
Як смачно.
Неймовірно поживно.
А Лін-Мануель тепер і тут.
«ЛІН МЕНЮАЛ ТОФУ»
Дякую.
Це «Льоди Пао-Пао».
-Так. -Пау-пау!
Отакої!
Готові?
Схоже на морозиво.
Так! Шоколадне!
Геть, Моніко!
Дякую!
Я трохи погладшав, відколи приїхав у Тайбей.
Помітно?
А тепер ми йдемо в чудовий і дуже цікавий ресторан…
З особливим гостем, який приїхав на Тайвань.
Ви не очікуєте його побачити.
Олімпійський чемпіон, його обрали в першому раунді драфта
восьмикратний учасник матчів усіх зірок, учасник «Лейкерс» 2020-го.
Пані та панове, Дуайт Говард.
Він професійно грає тут у баскетбол, і зміг зустрітися з нами.
Та я всім казав приїжджати сюди.
-Це великі зміни. -Так, великі.
Уяви, що ти — гравець НБА, який грає в Америці,
і тут ти 16 годин летиш з Лос-Анджелеса й тепер граєш на Тайвані.
-Культурний шок. -Саме так.
Але через те, що я часто приїздив до Азії,
то я звик до всього, до їжі та її гостроти.
-Подобається? -Так.
-Любиш їсти? -А як можна не любити?
Особливо коли готує вмілий, чудовий шеф-кухар Кін Лам.
Я з Гонконгу, виріс там. «Лонґтейл» — мій перший ресторан на Тайвані.
Ми робимо акцент не лише на їжі, а й на коктейлях.
Я мало п'ю, але там такі цікаві пляшки.
Як он та.
У формі статуї з острова Пасхи, так?
Він ніби кличе: «Випий».
Що це?
Це піско.
Ніколи не куштував, але з радістю це зроблю.
Але нам треба не п'яний Дуайт Говард, а справжній.
П'яний і справжній — одна й та ж людина. Тому все чудово.
-Добре. -Це перша страва.
Боже.
Хрусткий рис у норі, уні з Хоккайдо, а зверху ікра осетра.
Візьміть трохи піни з понзу, з'їжте за два укуси.
-Гаразд. -Я можу й за один. А ти?
Їв уні й ікру раніше?
-Ні. Це вперше. -Скуштуй.
Смакота.
Я як це доїм, то все хотітиму з'їсти.
Так. У тебе таке чудове ставлення, бо багато хто не знає, що уні —
це така помаранчева частина морського їжака,
отієї морської колючки.
-То це воно? -Так, усередині їжака.
Тепер мені зле, але було смачно.
Не журись так.
«Піско сауер» і «З заходу сонця до світанку»
з мескалем і перцем з Макао.
-Будьмо. -Скажеш, як тобі на смак.
-Отакої. Незрівнянно. -А це з…
-Це з тієї статуї. -Так.
І що скажеш?
Смачно.
Креветки на булочці бріош і маринована цибуля зверху.
Краса.
-Ну ж бо. -Скуштуймо.
-Чудовий бургер. -Смачний.
Наступна страва — яловичина ваґю, під нею млинці із зеленою цибулею.
Це типу тартару з яловичини. Ми розрізали, їжте руками.
-Як піцу. -Круть.
Смачного.
Якщо хочете приїхати в Тайвань — приїжджайте заради їжі.
Це правда.
-Для мене життя — суцільний досвід. -Так.
Треба відчути всі барви життя.
Куштуватимеш і смачне, і не дуже,
але так зрозумієш, що тобі подобається, а це — головне.
Часто, їдеш у середовище з іншою культурою,
куштуєш їжу, говориш із людьми,
то розумієш, що насправді ви з ними однакові.
Тепер шоу вестиме Дуайт Говард.
Ти кажеш те, що і я кажу всім.
Послухайте Дуайта.
Наступна страва.
Варенички з фуа-грою.
Отакої! Куштував фуа-гру?
-Ти сказав Фаркуад? -Фуа-гра.
А я подумав, що Фаркуад. Це зі «Шрека».
Лорд Фаркуад.
Ні. Фуа-гра. Це французьке слово, що означає…
Не кажи йому.
Гаразд. Скажу потім.
Ну ось.
Скуштуймо.
-Варенички. -Будьмо.
Смачно.
А тепер розкажу, що таке фуа-гра.
-Гаразд. -З французькою «гусяча печінка».
Люблю гусячу печінку.
Маю визнати, що він дуже добрий,
як для такої успішної людини.
Це мені в тобі й подобається. Я і читав про це. Ти не лише
один з найкращих баскетболістів.
Ти ще й посол доброї волі.
Для мене синонім слова благодійність — це любов.
І я люблю нести любов усюди, де б я не був.
У грудні я цілих два дні
ходив по різних школах, і назвали їх «днями любові».
А це був мій день народження.
Тож замість гульок на свій день народження…
-Ти роздавав подарунки. -Я не тусив.
Я хотів показати людям, що це — не мій пріоритет.
Так, така наша натура.
Це чудово.
Якщо хочете пожертвувати на благодійність Дуайта,
у фонд соціальної підтримки «Зе Ґуд Шепард»…
Дякую за цю чудову вечерю.
-Дякую. -Було смачно.
-Дякую. -Дуже дякую.
-Дякую. -Дякую.
Треба прогулятися.
Я відчиню двері.
Я і не думав, що ти такий високий.
Та я не високий.
У Тайбеї субтропічний клімат,
але тут стільки смачної їжі, тож треба побороти спеку.
Почнемо з булочки зі свининою.
Смажена курка.
Гаразд, далі.
Млинці з зеленою цибулею…
З яйцем усередині.
Боже мій.
Я б таке щодня їв.
А задля цього мені доведеться сісти.
Це рис зі свининою у «Вонґс Брос».
«ВОНҐС БРОС»
Тушкована свиняча грудинка з рисом.
Традиційна тайванська страва, яку я хотів скуштувати з часів останнього візиту.
І що ж вам подадуть у «Вонґс Брос»? Рис зі свининою.
Трохи капусти.
І паростки бамбука.
Що між ними спільного? Свинина.
Чудово.
Я знову страждаю.
«ІСТОРІЯ ІГРАШОК»
«БЛИСКАВИЧНІ ДЖУНГЛІ»
Чекай.
Дістав?
Гадаю, застрягло.
Коли захочете пограти на таких автоматах, то можете просто змити гроші в унітаз.
У готелі «За Пале де Шін» неймовірний шведський стіл зранку,
а ви ж знаєте Моніку.
Який сором.
-Я перший. -Ні, я в захваті.
Я зазвичай перший в черзі на таке. Це класичний тайванський сніданок?
Так.
На щастя, наші друзі Марта Вонґ й Аарон Янґ,
ведучий популярного тайваньського співочого шоу,
покажуть і підкажуть усе про булочки.
-Привіт. -Привіт.
Хочу запитати, що це таке.
Ми це називаємо…
Рисові варенички.
Страва з рисового тіста, загорнута в листя бамбука.
-Чекайте. -Ось і вони.
-Усі мають скуштувати таке. -Я б усе скуштувала.
Це холодна локшина з арахісом і кунжутом.
Так, це візьму.
Я їв таке в юності в Нью-Йорку. Холодна локшина з кунжутом.
Як давно це було?
Дуже давно, Аароне.
Ще один особливий продукт. За два долари.
Арахісове масло від «Скіппі». Це дуже по-американськи…
Ця справа нагадує про ті часи?
Так, але ця її версія смачніша.
У західній частині світу таке не їдять.
-Це хліб у фритюрі. -Так.
-У хлібі. -Так, у хлібі.
Бачу, що сніданок містить дуже багато вуглеводів.
Ми багато ходимо.
Постійно це собі кажу.
Їсте на сніданок м'ясо? Чи яйця?
-Так. -Зазвичай?
У нас є суп з яловичиною.
-Так. -Таке їмо на сніданок.
Там багато білка.
І в нас є…
Рисові варенички.
-Скуштуймо. -Так.
Що всередині?
Зазвичай у них гриби й подрібнена свинина.
Ось і білок. Овочі.
Клейкий рис.
Запах бамбукового листя відчувається.
-Смачно. -Це — мій фаворит.
Мені все подобається. Я не можу обрати. Ні, не змогла б.
-Так. -Смачно.
Я додав трохи олії чилі, бо люблю гостреньке.
-Поділишся з нами? -Ні.
Привіт усім. Я накупив закусок.
Ось такі крекери з горохом. Сподіваюся, на смак вони не такі, як я уявляю.
Нічого собі.
-А ефект потім, як від звичайного гороху? -Так і знав.
А це «Патата».
Крекери зі смаком креветки.
Непогано. Легкий смак креветки.
Смачна, хрустка риб'яча шкірка зі смаком солоного яйця.
Дуже смачно.
Подрібнений мигдаль із крихітними шматочками риби.
Відчуваю запах риби.
Не знаю, що це, але воно велике.
Добре запечатали.
Так.
Шарувате, хрустке тісто.
І маслянисте.
Ніби випічка. Це… Отакої.
А це називається…
«Щасти тобі».
Любите суп?
А пельмені любите?
Тобі вам пощастило, бо тут є місце, що славиться тим, що їх поєднує.
Так. І виходить смачно.
Пухкі, ідеально зліплені пельмені
з цього супу тут називають «сяолунбао»
або СЛБ, якщо ви поспішаєте їх з'їсти, а це якраз про мене.
-Голодні? -Так.
Це «Дін Тай Фанґ», почав він свою роботу в Тайбеї,
а тепер це глобальна мережа ресторанів, що подають пельмені із супом.
І я тут зі своїм другом, Мелвіном Маром, продюсером фільму «Джуманджі»
й серіалу «Американці китайського походження».
І з ведучим вечірнього політично-сатиричного «Зе найт найт шоу»
й за сумісництвом найвідомішим коміком Тайваню Браяном Ценґом.
Ми були тут п'ять років тому.
Ми їли в першому ресторані «Дін Тай Фанґ» через дорогу.
Не знаю, чи це у всіх цих закладах, але вони пишаються тим,
що на кожному сяолунбао 18 складочок.
-Так. -Усе точно.
Я рахуватиму. Як не буде 18 — начувайтеся.
-Привіт, Карен. Як ти? -Привіт.
Чудово. А ти?
Карен пам'ятає, як ми бути тут п'ять років тому.
Так. І відтоді вона обслуговувала Тома Круза.
-Так, трохи нижчий рівень. -Ага.
Ми попросили Карен зайняти нас чимось, поки чекаємо замовлення.
А поки чекаємо…
Як тут розвивається комедійна сфера?
У всій країні близько ста коміків. Ми всі знаємо одне одного. У нас є чат.
У цьому році ми вперше будемо проводити стендапи китайською
по всьому світу.
То ти можеш виступати китайською у США і збирати величезну кількість людей.
Ми розпродали всі квитки в «Лаф Фекторі». Два дні тому я виступав на «Тайбей Арені».
-Скільки місць? -Там 13 000.
-Отакої. Клас. -Мелвіне.
Немало.
Це дуже класно.
Вітаю.
Це справжнє досягнення для 15-річного хлопця.
Так же?
Займався чимось до комедії?
Раніше я вчився в академії.
У мене два ступені магістра з нейронаук.
Два ступені магістра. То ти міг стати лікарем?
Не лікарем, а нейробіологом.
Знаєш, що далі запитаю?
Що сказали твої батьки?
Мене це часто питають.
Нічого. Я їх обманув і сказав, що хочу здобути докторський ступінь.
Нейробіолог же.
Сказав, що вчитимуся далі.
Але вночі я проводив виступи,
жарти розказував.
-Вони не знали? -Ні.
Тебе підтримали, і ти їм розказав.
Так, я приносив гроші додому, вони були раді
й нічого не запитували.
Він учинив по-розумному.
Я так не зробив.
Я сказав тату, що стажуюся безплатно,
а він сказав, що я ще той дурень.
Ну й даєш, Мелвіне. За хитрі витівки для батьків.
Отак.
Перепрошую. Ваші пельмені.
Так.
Смачного.
Нічого собі.
Які гарні.
Спершу треба на них надивитися.
-То ти… -Рахуватимеш складочки?
Вони такі ніжні.
Хочу відкусити.
Я за один раз упорався.
Ні, які гарячі.
Хочеться, щоб язик цілим лишився.
Так і не розумію, як вони наповнюють супом пельмені.
-Так. -Ти знаєш?
Ні. Гадаю, там є якась ємність, яка розчиняється всередині.
Так. Спершу я подумав, що там кубик замороженого супу.
-Ні. -Може, щось типу желатину додають.
Так, може, желе.
-Це геніально. -Так.
Ви гляньте.
Листя амаранту з юбою. Смачного.
Коли ти вперше вийшов на сцену як комік, то в тебе одразу все вийшло?
Так.
Знаєш чому? Бо він був науковцем.
Так.
У шоубізнесі вчишся на досвіді.
Починаєш не дуже вдало, а потім стає краще.
Так.
Якщо хочеш стати шефом, то починаєш ти не з цієї позиції.
Спершу ти будеш чистити картоплю в підвалі.
-Але не Браян. -Він просто зайде й скаже: «Я — шеф».
-Привіт. -А ось і він.
Справжнісінький Кевін МакҐерн.
Як справи?
Ти в Дубліні.
Я в Дубліні, тут такі гарні дівчата.
Звісно ж. Як справи, Кевіне?
-Усе добре. Ти як? -Ти тепер тато.
Двічі тато. Так.
І нащо тобі це?
Раніше це здавалося гарною ідеєю.
Спитаю, як це так вийшло?
У подробиці вдаватися не буду,
як саме це сталося.
Знаєш, де я?
Чув, що яловичий суп з локшиною в залі очікування «Чайна Ейрлайнз»,
яка, до речі, є національною авіакомпанією Тайваню,
такий смачний, що я мав його скуштувати.
-Твоя робота — їсти. -Яка яловичина.
А ти досі, як мала дитина у відділі із солодощами.
Це так мило.
Я тут не для того, щоб ти мене ображав.
-І де ти зазвичай їси? -Удома.
Для тих, хто не знає,
ми з Кевіном зняли кілька сцен у Дубліні. Я покликав тебе сьогодні, Кевіне,
бо знаю, що ти класний, смішний хлопець,
і знаю, що ти згадаєш гарний жарт для мого батька.
Дуже дякую. Для мене це честь.
У нас часто жартують про ірландця Педді.
-Чув такі жарти? -Ні.
Це щось типу расистських жартів, але серед ірландців.
Але ми їх так любимо, що все одно розповідаємо одне одному.
Зазвичай основний герой — алкоголік чи дурень.
І я кілька жартів приберіг для тебе.
-Почнімо. Розсміши Макса. -Почнімо.
Одного вечора старенька пані Макміллан відчинила двері,
там стояв колега її чоловіка, Петті.
Петті тримав кепку й був дуже похмурий.
Вона спитала: «Петті, що таке? Я тебе від ранку не бачила,
ви з чоловіком пішли працювати на завод "Гіннесс"».
Він сказав: «У мене погані новини. На жаль, твій чоловік
упав у чан із пивом і помер».
Жодна дружина працівника «Гіннесса» не хотіла б таке почути, правда ж?
Бідолашна пані Макміллан була така засмучена. Стояла вся у сльозах.
І вона каже: «Боже, який жах. Він хоч швидко помер, не в муках?»
А той каже: «Не зовсім. Він тричі вилазив із чана попісяти».
-Розкажу ще один жарт. -Так.
Навряд ти десь його використаєш.
Я буду оцінювати.
Ірландець Педді пішов у зоопарк.
Доглядач зоопарку каже:
«Не знаю. Я так хвилююся. У нашої горили тічка.
Треба їй життя якось облегшити.
Знаєш, хто б міг із нею зайнятися сексом за 500 євро?»
Ірландець задумався,
а тоді сказав: «Я можу, але в мене три умови.
По-перше, ніяких поцілунків.
По-друге, щоб ніхто з моєї родини про це не дізнався.
По-третє, дай мені пару днів, щоб знайти гроші».
Обожнюю тебе.
-Котра в тебе година? -Зараз 11:35.
Непогано. Гарний у тебе концерт.
Краще, ніж у клубах усю ніч стирчати.
Платять, звісно, не так добре.
Хотів якраз запитати. Кому мені…
-Глянь, котра година. Маю іти. -Писати тобі?
Це був Кевін.
Радий був поспілкуватися. До зустрічі.
Повернемося в місце, де я вперше побував п'ять років тому, і закохався в нього.
Це «Маунтін енд Сі Хаус»,
тут подають страви з інгредієнтів, що добувають у горах, і морепродуктів.
Тут усі ті, хто чудово проводив час зі мною в Тайбеї.
І моя подруга Джулія Вонґ з Лос-Анджелеса, яка теж була в місті.
Тут усі, включно з моїм новим другом, Дуайтом Говардом.
Дай п'ять.
А до нас уже йдуть. Привітик.
Дуайте, зустрічав мого друга омара?
Чудовий персонал ресторану дав нам самостійну роботу.
Зробити спрінг-роли самим. Веселий спосіб поїсти.
Яка краса.
Так смачно.
І ось зірка трапези —
молочне порося.
Якщо любите свинину, то ця — найсмачніша у світі.
Я досі не навчився ними правильно користуватися.
Навчи його.
Саме вчасно, ти ж до Джорджії повертаєшся.
Отак. Як ручкою. Так.
-Надто широко. -Ні. Отак тримай.
Це так важко.
Гаразд.
Оцією рухати.
Так!
Моє зап'ястя.
Я тут тиждень, і насправді я так мало всього скуштував.
Я 16 років веду шоу, але всього ще не скуштувала.
-Знаєш, як ми тут вітаємося? -Ні.
Щоб сказати «привіт», ми кажемо…
Це означає «ти вже їв?»
-І це вітання. -Вітання.
Ти вже їла?
-Схоже? -Так.
Так. Дуже добре.
Якщо так скажеш, то кожна тайванська матуся…
Цього я і хочу! Це моя аудиторія.
То що я там казав? Тайвань?
Це чудова країна, прекрасний острів.
Раджу приїхати сюди.
Я не лише провів час із чудовими людьми,
а й зустрів нових, які стали моїми друзями.
А ще в цьому прекрасному місці я пив і їв досхочу.
А мені доведеться повернутися,
бо все, що я тут їв,
а їв я багато,
було дуже смачне.
Дещо я пам'ятатиму все життя.
Щось одне я скуштував, а сотні пропустив, і я запитував самого себе: «А це?»
Часу не було, я був ситий. І я маю повернутися, щоб усе скуштувати.
У Тайбеї стільки прекрасного.
Він менш відомий, ніж Гонконг чи Бангкок,
чи Кіото, чи Токіо,
але тут дуже багата культура,
і тут так само смачно, як і в інших містах.
І таких привітних людей я мало де зустрічав.
Дякую, Тайбею.
Дякую.
Переклад субтитрів: Анастасія Барич