María Gordillo er den eldste godteributikken i Guatemala,
kanskje den beste. Den har vært åpen siden 1872.
- Unnskyld meg. Hei. - Hei.
Kan jeg spørre dere om hva dere liker best?
Absolutt, ja.
Denne familien har kommet hit lenge. De vet visst ting.
De kombinerer melkebaserte søtsaker med frukt.
- Er det en hel kandisert appelsin? - Ja, fylt med kokos og kondensert melk.
Jeg elsker det.
Hva heter du? Jeg heter Phil.
- Hva heter du? - Alexandra.
Alexandra.
Alexandra, hyggelig. Og navnet ditt?
Daniela.
Daniela? Og du?
- Monica. - Det er min kones navn.
- Nei, virkelig? - Min også.
- Og du? - Jeg heter Esteban.
Noen sa jeg burde prøve fiken med kokos inni.
- Stemmer det? - Ja.
Greit.
Har du smakt fiken med kokos, Daniela?
Vær så god.
Vil du smake en av disse?
- Herregud. - Ja.
Jeg likte alt. Alt var originalt og velsmakende.
Vakkert!
- Det er squash. - Virkelig?
- Ja. - Kandisert squash.
Det er et sukkerfjell.
Ja.
Jeg skal huske deg, kandiserte squash.
Jeg kommer tilbake.
En glad og sulten mann
Reiser over sjø og land
Han søker mer forstand
Om pasta, svin, kylling og lam
Han vil kjøre til deg
Han vil fly til deg
Han vil synge for deg
Og danse for deg
Han vil le med deg
Og gråte for deg
Det er bare én ting han ber om
Kan noen
Gi mat til Phil?
Noen må gi ham mat
Førsteinntrykket av Guatemala?
Et vakkert land
med en 4000 år gammel sivilisasjon, som går tilbake til mayaene,
og som er omringet av 37 vulkaner.
Alt som kommer fra denne vulkanske jorda er fantastisk.
Kaffe, mais og visste du at dette er sjokoladens fødested?
Ja. Hvorfor har jeg ikke vært her før?
Maten kan minne om meksikansk mat,
og det gir mening.
De to landene deler en grense så vel som maya-tradisjoner.
Men de har unike og velsmakende mattradisjoner.
Vi besøker den sjarmerende og fargerike byen Antigua,
så vel som landets hovedstad, Guatemala by,
som er den største hovedstaden i Mellom-Amerika.
Først, Guatemala by.
Jeg visste ikke mye om Guatemala. Kun det jeg hadde hørt fra vår barnevakt
og nær venn i over 25 år, Claudia, som hjalp oss med å oppdra Ben og Lily.
Jeg hadde hørt historier og smakt mat som Claudia lagde til oss.
Men jeg trodde aldri jeg ville kunne dra ti Guatemala med henne.
I dag tar Claudia meg med til et sted fra barndommen hennes.
Dette er Mercado Central i Guatemala by.
Jøss. Dette er dagliglivet, sant?
Det er et av de største markedene i hele Mellom-Amerika.
Claudia, vis meg noen ting.
Dette er matdelen.
- Godteri, bønner og ris. - Ja.
Vent, dette er greiene du pleide å kjøpe til Lily.
Det er forskjellige typer godteri.
- Er det tamarind? - Ja.
- Jeg vet ting. - Vet du?
- Se på dette, fjell av vakre... - Se på alle de vakre grønnsakene.
- Jeg har aldri sett så mye. - Alt.
- Hva er dette? - Atole blanco.
Den er laget av mais, du har bønner i den.
Vi pleide å drikke dette hver søndag morgen.
Det er kosemat.
Ikke sant?
Det er veldig godt.
Vi stopper på Doña Mela, et sted som har eksistert i over 70 år.
Claudia kom hit med bestemor og mor.
- Phil. - Hyggelig å treffe deg.
Og dette er Carmen, hun driver stedet fordi moren hennes drev det.
Moren hennes var Doña Mela.
Det er datteren.
Jeg ser likheten.
- Har du en favoritt? - Det har jeg.
- Hvilken? - Chile relleno er en av mine favoritter.
- Det ser godt ut. - Dette er chili relleno. Du vil elske det.
- Den kommer i en tortilla. - Ja.
Mulig jeg søler.
Ja. Det er mye saus i den.
Da setter vi i gang.
Vi burde danse gladdansen.
Jeg gjør det!
Vi fikk en gladdans.
Så nydelig.
Har det forandret seg siden du var liten?
Det er helt likt.
- Er ikke det flott? - Vakkert.
Dette må være et av de beste stedene.
Vi er i en liten bod. Hvor er kjøkkenet?
Hjemme.
Hver eneste dag står de opp 02:00 eller 03:00 om morgenen
for å lage alle rettene du ser her og få dem til markedet.
- Det er... - Kokebanan i mole.
I mole.
Jøss! Jeg liker det.
- Se på egget. - Du vil elske det.
Selvsagt. Se på fargen.
Spis hele tostadaen slik.
- Det går ikke. - Jo.
- Virkelig? - Du søler nok. Men sånn spiser du den.
Åpne munnen på vidt gap.
Det er umulig.
Det er det beste noensinne.
Ok, spis fra den andre siden.
Gjør det, Claudia.
Ja, jeg er stolt av deg. Ja, Claudia!
- Sånn gjør du det. - Sånn gjør du det.
Omtrent en time utenfor Guatemala by ligger landets gamle hovedstad, Antigua.
Den har en turbulent historie,
ødelagt og gjenoppbygd fem ganger etter jordskjelv.
Sist gang var på 1700-tallet,
som du kan se fra den utsøkte arkitekturen.
Det er så mye å gjøre og se her.
Og spise.
I dag skal jeg spise lunsj på et sted uten fast meny.
Retter kan dukke opp kun for én dag.
- Hei, Phil. - Hyggelig.
Det er på grunn av ham her. Chef Mario Godínez.
Jeg er spent, jeg har lest litt om barriga llena, corazón...
"Contento." Ja.
- "Mett mage, lykkelig i hjertet." - Ja.
La oss se hvor mett jeg blir.
Ok.
Barriga Llena er en bar,
du får se denne nydelige kosematen bli laget rett foran deg.
Det var flaks at jeg kom da de serverte en vri på chucos,
en slags gatemat som vanligvis lages med pølser.
Vi bruker røkt pølse, og vi lager vår egen surkål.
Dette er hvit mais, svart mais og gul mais.
- Mario. - Jeg kan ikke vente.
Dette er bra.
Det minner deg litt om en pølse med alt på.
Ja.
Men den har røkt pølse.
- Ja. - Jeg skal ta en bit av hver.
- Det er godt, sant? - Mario!
Kom igjen!
Jeg elsker surkål, jeg elsker den pølsen.
Dette er en av de beste pølsene jeg har smakt.
- Dumplings? - Dumplings.
Dette er svinekjøtt og kinesisk chimichurri.
- Liker du sterk mat? - Jeg liker alt.
Prøv med denne.
Det er knust matcha chili laget med guatemalansk chili.
Vi liker kosemat, og det er det vi lager her.
Jeg koser meg.
Dette er et lykkelig sted.
Hvordan kan det bli lykkelig...
Dette er vår friterte kylling, marinert i kjernemelk i 24 timer.
Jeg elsker slikt.
Et lokalt sted som har lokale smaker, men det gjøres litt annerledes.
- Ja. - Det er ingen regler.
Men reglene er skapt for å brytes.
Reglene er skapt for å brytes.
- Dyppe? - Ja.
Det er vår svarte hvitløksmajones.
Skal han klemme meg?
- Ja. - Det er kult.
Er den god?
En av de beste kyllingene noensinne!
Sprø, vakker og saftig.
Jeg kunne klemt deg mer, men jeg vil spise mer kylling.
Dette er Casa Santo Domingo.
Det var et stort kloster for over 300 år siden.
Det ble ødelagt i det siste store jordskjelvet.
Nydelig.
Hva ser du, Philip?
Jeg ser bein.
Jeg har aldri sett et sted som dette. Dels hotell, dels et arkeologisk funnsted.
Å, pen.
Det er et magisk og innbydende sted.
Kan jeg ta på den?
Håper du føler deg bedre.
Hvert sted vi drar, trenger vi fiksere for å hjelpe oss med produksjonen.
De er våre kontaktpersoner mellom oss og byen vi er i.
Vi har fantastisk støtte.
Dette er Greg, teamets leder, Harold og Rebecca.
For dere, venner.
Så hyggelige og imøtekommende.
Jeg elsker å jobbe med dere.
Dere er best!
- Tusen takk. - De beste.
Jeg ville ta dem med til noe fantastisk her i byen.
Dette er Hugos Ceviche.
Og dette er Hugo.
Faren, Hugo Sr., startet opp fra en lastebil.
Og dette er bilen.
Den står nå på gårdsplassen hvor han har to restauranter,
og menyen består av cevicher.
Ølet er også godt.
- Denne er stor. Hva er inni? - Det er en chuco.
Som en pølse i brød.
Jeg smakte den fancy versjonen tidligere, men nå er det på tide med ekte vare.
- Klassisk gatemat. - Klassisk gatemat.
Jeg serverte dette i bryllupet mitt.
- Det er min favoritt. - Jeg elsker det.
- De er så gode. - Ja. Ok.
Hugo!
Ditt nye navn er Chuco.
- Ikke rart du serverte den i bryllupet. - Jeg vet det!
Hva i...
- Jøss! Dette er stekt fisk. - Ja.
Det ser utrolig ut. Og pizza. Dette er verdens beste bil.
Ja.
Kan du kjøre hjem til meg?
Hva er det på pizzaen?
- Chapina. - Pizza chapina.
Den har mange ingredienser, bønner, marinara...
Chorizo og ost.
Guatemalansk pizza. Jeg vil elske dette.
Rebecca ikke spiser fisk.
- Nei. - Hva?
Jeg spiser som et barn. I bryllupet mitt hadde vi pizza og chucos.
Utmerket.
Har dere jobbet sammen før?
- Mange ganger. - Mange ganger.
Hun er sjef.
Muligens, ja.
Jeg ser deg i trafikken.
- Hun er tøff. Vær forsiktig. - Ja. Jeg tror...
Og la oss ikke glemme husets spesialitet.
Jøss.
Ceviche-dagen her i Guatemala er lørdag.
- En spesiell lørdag. - For deg.
- Bare til meg? Alt? Todo? - Ja.
- Jøss.
Velkommen.
- Spis den med kjeksen. - Jeg er heldig. Ok.
Kjempegodt.
Liker du det?
Lime, Worcestershire, fersk sjømat.
Gladmat. Selv om du ikke liker sjømat, tror jeg du vil like dette.
Jeg skal smake.
Bra. Bare smak.
Det er fantastisk. La oss se hva Rebecca sier.
Ikke spytt det ut.
- Du fikk meg til å endre mening. - Ja!
Hurra! Dette er en seier. Vi vinner igjen.
Mye bedre enn forventet.
Mye bedre.
Skal du prøve stekt fisk også?
- Herregud. - Hva?
- Du er et fiskemenneske nå. - Det er veldig godt.
- Rebecca liker fisk. - Familien min vil ikke tro det.
De kommer til å være stolte av deg.
De blir sinte, du gjorde det på én dag. De har prøvd hele livet, så... ja.
Si at du gikk til legen og at du nå er bedre.
Frokosttid.
Vi skal til "Den store comal". El Comalote.
En comal er en stor, flat stekepanne som disse tortillaene stekes på.
Jeg er her med en matskribent i Guatemala,
Lucia Barrios.
- Jeg har et matmagasin. - Hva heter det?
Det heter Nixtamal.
Jeg skrev om alle de nye restaurantene
som endret matmiljøet i Guatemala.
Det skjedde i vår generasjon.
Ja.
For ti år siden hadde ingen tilgang på kulturarvmais.
Det vi vanligvis ser i butikken er maisen som er importert.
Men på veggen bak deg ser du kulturarvmaisen.
Denne maisen brukes så sjelden, de fleste i Guatemala har aldri sett dem.
Men chef-eier Gabriela Perdomo mener
at du ikke kan lage ekte guatemalansk mat uten.
Smaken, lukten, teksturen er helt annerledes.
De andre tortillaene, den lukten, den er...
- Borte. - Borte.
Lukten, smaken og karakteren borte.
Næringsstoffene er borte.
Jeg skal få en sunn frokost i dag.
- Ja. - Nettopp.
Hva smaker jeg først?
Jeg tror du kan begynne med den klassiske tostadaen.
Det er en av de mest tradisjonelle snacksene.
Det er så mye smak i maisen.
- Så mye smak i maisen. - Jøss.
Det ser ut som mais med mais inni.
Er det poteter inni?
Richard: Det er som en knish.
Den er som en røkt...
- Vet du hva en knish er? - Nei, hva er en knish?
- En jødisk greie fra New York. - Ok.
Du fornærmer dette ved å kalle det en knish.
Det er så godt.
Dette ser ut som en empanada.
- Doblada. - Doblada.
Jøss.
Og røkt chorizo.
Jeg elsker det du sa i begynnelsen, at du vokste opp med gastronomisk endring.
Da jeg var ung,
var alle restaurantene
enten biffrestauranter, italienske restauranter eller McDonald's.
Det handler om å endre hvordan vi ser på oss selv.
Vanligvis er kvinner som lager tortillaer for hånd de dårligst betalte.
Dette er det første stedet som endret måten de så hverandre på.
Ja.
De ble ikke sett på som fullverdige.
Vi må holde på tradisjonene.
Jøss.
Var jeg flink?
Du spiste all maisen.
- Så godt. - Du blir veldig mett av kulturarvmais.
Spis saktere, sier du?
Er det ille når eieren av restauranten ber deg om å roe ned?
Dette er mye bedre enn Egg McMuffin.
Det er en vulkan der borte kalt Volcán de Fuego.
Det er en veldig aktiv vulkan.
Den har utbrudd hver halvtime.
Men utbruddene har vært ganske små.
Det er bare, du vet...
Det ser sånn ut.
Men om natten kan du se lavaen.
Vi skal til en vakker, moderne guatemalansk restaurant
her i Antigua.
Dette er Nanik.
Jeg tar med Monica,
Lily, hennes forlovede Mason,
vår fetter Jeremy og vår elskede Claudia.
For Claudia.
Claudia er ikke bare middagens spesielle gjest,
hun er familiens spesielle gjest.
- Glad i dere. - Glad i deg.
Takk for at dere tok meg med hit.
Takk for at du kom.
- Hei. Se på dette. - Hei!
Her med vår første rett er Chef Fernando Solis
og hans forretningspartner, Nalu Díaz.
All maten her handler om lokale produkter.
På tallerkenen har dere esquites. Det lages av mais.
Ja.
Litt chancolost.
Det er en lokal ost, men vi røyker den her.
Litt rødbeter og koriander.
Kom igjen.
Jøss.
- Gråter du? - Ja.
- Jeg må også gråte. - Claudia!
Ja.
- Én bit. - Jøss.
Jøss, med en gang.
- Det skjer noe magisk. - Ja.
- Det minner om barndommen min. - Pleide moren din å lage dette?
Jeg har frysninger. Det er utrolig.
Vet du hva? Du burde ta en slurk av den.
Ja, Claudia, skål.
Denne drinken minner meg om jul.
Og nå lager de den som en cocktail.
Gjør alkohol den bedre?
Det gjør den mye bedre!
Så går vi fra land til havet
med havabbortartar med koriander og rødbeter.
Jøss.
- Hvor mange år siden? - Lily var seks år gammel.
Da du kom for å jobbe med oss?
- Ja. - Jeg forelsket meg i Claudia.
Hun danset med meg på kjøkkenet.
Jeg kalte henne mi reina, min dronning.
Og du er?
Princesa.
Det høres riktig ut.
Men hun er også president i Phil Rosenthals fanklubb.
Hvis jeg klager på Philip: "Å, men han er så snill."
Hva klager du over?
- "Han er så kjekk." - Ja!
Takk Gud for deg, Claudia.
- Vi har det så gøy, og... - Bortsett fra når hun begynner å gråte.
Her er neste rett.
Jeg elsker presentasjonen.
Vi skal spise favorittretten min.
Mashan er et blad vi bruker i tamales.
Vi har oksetunge, rocatopaprika og løk på dem.
- Claud, hva gjør vi? - Legg risen inni.
Jøss.
Herregud, den risen er god.
- Dette er godt. - Jøss.
Mason, tenker du på mat du skal lage hjemme?
Dette er inspirerende.
- Det er inspirerende. - Fenomenalt.
- Hva synes du, Jeremy? - Utmerket.
Jeg er så satt ut av at den første biten av måltidet
tok Claudia tilbake til barndommen,
og den fortalte så mye om guatemalansk mat.
Ja, det var mektig.
Jeg har aldri sett mat få noen til å gråte før.
Monicas mat kan få meg til å gråte.
Claudia?
- Hva sier du om ham? - Morsom, sant?
Nei!
Dette er Finca El Tempixque,
en kaffeplantasje hvor vi skal prøve en annen avling,
sukkerrør i ulike former.
Nærmere bestemt fermentert og destillert rom.
Den mest populære er Zacapa, den lages her i Guatemala.
En dag med smaking.
Naturligvis er min vakre kone her fordi hun elsker sukkerrør!
- Velkommen! - Dette er Monica.
- Velkommen til Guatemala. - Jøss!
Jeg har med ferske sukkerrør.
Vi er heldige som er her med Vanessa og mesterblenderen, Lorena.
Jeg elsker henne. Du skjønner hvorfor.
- Hvor lenge har du vært mesterblender? - Jøss. Førti år.
- Nei. - Du ser ut som du er 40.
I januar er jeg 70.
Vil dere smake sukkerrørjuice?
- Jeg vil gjøre alt. - Ok.
Dette er første steg i romproduksjon. Presse ut saften.
- Kom igjen. Ok. - Jøss!
Danser.
Kom igjen!
- Se på meg. - Heia, Phil!
- Skal vi ta hele røret? - Ja, det skal vi.
- Får vi noe juice? - Ja, bra jobbet.
- Fersk sukkerrørjuice. - Takk, Lorena.
- Phil? Smakte det? - Jøss, dette er interessant.
- Nydelig. - Ikke sant?
Vi skal forklare prosessen.
- Ok. - Ok? Kom.
Lorena bruker solera-metoden,
hun blander rom i ulike aldre i ulike tønner.
Det første fatet er amerikansk eik, tidligere amerikansk whisky.
- Så det var whisky i den. - Nettopp.
Og det gir litt smak til rommen.
- Ja. - Skjønner.
I aldringsprosessen brenner vi innsiden av tønnen
for å få mer aroma og smak.
Denne prosessen er kompleks.
Jeg liker at vi møter personen som lagde den.
Nå skal vi smake på resultatet.
Nettopp!
La oss gå.
Det er rom og snacks på taket med en imponerende utsikt.
Jeg har Zacapa XO.
- Flott. - Ja.
Zacapa XO er en blend fra 10 til 25 år.
- Ja. - Klare for å smake?
- Klare for å smake. - Ok.
Beveg dere sakte. Akkurat som sangen.
Ok?
Ok, perfekt.
Dere trenger den latinske lidenskapen.
- Greit. - En liten slurk.
- En liten en? - Ja.
Jøss.
- Sånn ja. - En anelse.
- Han skjønner det. - Jøss.
Ok, husk.
Skål.
- Takk. Salud. - Salud.
- Vulkanen er glad. - Igjen.
- Skål, vulkan. - Skål.
- Carolina. - Hei, Phil.
Hallo.
Carolina Escobar Sarti driver Alianza.
Dette er et hjem som hjelper unge kvinner som har blitt misbrukt.
De lærer dem opp i alt mulig.
Det gir dem en trygg havn i en tøff verden.
Dette er et fristed for mange jenter.
Vi beskytter dem her.
Vi jobber med forebygging. De har tilgang på rettsvesenet.
Det er stort. Dere har sovesaler, et bakeri og et storkjøkken.
- Verksteder oppe. - Medisinsk behandling.
- Ja. - Alt.
Kanskje vi kan gå opp til bakeriet.
- Vakkert. Ok. - Så...
Jentene som dere ser på klippet her
er ikke i fare, og det er derfor vi viser dem.
- Hei. - Hei!
Hallo, Phil.
- Hei, Jennifer. - Jennifer.
- Angelica. - Angelica.
- Daniela. - Daniela.
- Julita. - Julita.
- Rutilia. - Jeg har aldri hørt det navnet. Vakkert.
- Hallo. - Carla.
Carla.
Phil.
- Her har vi empanadas. - Ja?
Med manjar. Manjar er veldig søtt.
Hvor gammel er hun?
"Jeg er 17 år gammel." Ja.
Hun har vært med oss i tre og et halvt år.
- Og dette er... - Manjar.
- Ja.
Det er bra.
Liker dere å lage mat?
- Ja. - Ja.
Jeg liker å spise.
Vil du øve?
Nei. Jeg vil se på. Jeg vil ikke rote det til.
Veldig bra! La oss bære dette til ovnen.
Jeg kan bære. Det kan jeg gjøre.
Etter en kort stund i ovnen er lunsjen klar.
Se inni.
Takk.
Man kan ikke overdrive hvor effektivt programmet er.
Veldig bra.
Disse unge kvinnene kan forklare det selv.
La Alianza støtter oss enormt.
De gir oss emosjonell støtte.
Jeg vet ikke hvordan...
Jeg er veldig takknemlig for alt.
Jeg trodde ikke jeg ville komme så langt.
Jeg trodde ikke jeg kunne snakke foran så mange folk.
Du burde snakke foran flere.
For du er veldig flink. Ja.
Dette er som et hjem.
Vi er en familie, og vi er alle sammen.
Fortjener ikke alle et hjem?
Et fylt med trygghet, kjærlighet og glede?
Verden kan være hjerteløs.
Det er mye ille der ute. La oss være ærlige om det.
Vi kan ikke kontrollere alt.
Vi kan kontrollere det vi gjør.
Noen ganger må folk ordne opp selv.
Det er det Carolina har gjort her.
Jeg er stolt av dette stedet.
Jeg er stolt av å ha møtt disse jentene og de som driver Alianza.
De kommer til å være i livet mitt nå,
og jeg håper at du også vil støtte disse menneskene.
Vi skal tilbake til Guatemala by for å møte chef Pablo Díaz.
Han er spesialist i moderne guatemalansk mat
og anses som veldig dyktig.
Restauranten hans er en av de beste i hele Latin-Amerika.
Dette er Mercado 24.
Med meg i dag er den skjønne Lily Rosenthal,
du har kanskje hørt om henne, og hennes like skjønne forlovede.
Chef Pablo, møt chef Mason.
Vanligvis gjør jeg en scene med Lily.
Dette er første gang hun har tatt med en forlovede.
Jeg håper det.
Chef Pablo, din sjømat er berømt.
Ja.
Vi jobber bare med dagens fangst, så i dag har vi en rød snapper.
- En vakker fisk. - Jøss.
- Vakker.
- Jeg skal lage den berømte tostadaen. - Du er veldig sjenerøs med fisken.
Aceite cortado, eller olje med korianderfrø, hvitløk
og litt soyasaus.
Herlig.
Ja, superherlig. Og...
- Lily. - Takk.
Bare hyggelig.
- Takk. - Bare hyggelig.
Jøss.
- Smaker det? - Herregud.
Superherlig.
- Ja. - Majonesen er perfekt. Utrolig.
Tusen takk, chef.
Verden må få vite hvordan dere møttes.
- Det er en god historie. - Det er matrelatert.
En av favoritthistoriene mine.
Jeg hadde en popup restaurant.
Jeg tilbød henne østers,
hvilket hun takket nei til.
Jeg har hatt komplikasjoner med østers et par ganger.
Ja.
Ja, onkel.
Det er som et åsted.
Herregud.
- Vi bruker det. - Helst ikke.
- Vi bruker det. - Onkel?
Ødela livet mitt.
Så han tilbød meg noe annet.
Da hun sa nei, måtte jeg tilby henne kaviar.
Det er som du vet en av hennes favoritter.
Ja, hun likte det da hun var to, tror jeg.
Og han fridde med en kaviarboks.
- Kom igjen. - Det er så fint.
Og det er derfor ringen lukter.
Dette minner meg om... En dag kom Mason til huset.
Han ville snakke med oss.
Han hadde en vakker tale om deg.
- Ja. - Og om familien.
Og ba om vår velsignelse.
Jeg sa det var unødvendig, men det var hyggelig.
Du sa noe meningsfullt den dagen.
Du håpet at jeg en dag får oppleve det selv.
Og jeg gleder meg til den dagen.
Ikke få meg til å gråte.
Dumme Mason.
Ja!
Se på dette. En hel rød snapper.
- Jøss. - Superherlig.
Det er din greie, "superherlig".
Superherlig.
Herlig er ikke nok.
- Det må være superherlig. - Det stemmer.
Kom igjen.
- Fisketaco. - Vi kaller det ikke taco.
- Hva kaller du det? - Tortilla med fisk.
Tortilla med bønner.
- Ikke taco. - Men det er som en taco.
- Det er taco. Det er det samme. - Ja.
Chef Pablo, jeg liker deg.
Takk.
Jøss!
Herlig.
Superherlig.
Jeg lurer på hvem denne er til.
Gi den til kona mi. Hun er her med en annen mann.
Med en annen mann?
- Jeg vet ikke engang hvem han er. - Jeg er en stor fan.
Si at mannen hennes fortsatt er her.
Hei, Phil.
- Der er han. - Ja. Sånn ja.
Det er Jimmy O. Yang.
Hvordan går det?
Det går bra. Jeg er i Boston nå.
Du er midt i å kjøre fire show, ikke sant?
Det er flott. Det er kjempegøy.
Du vet hvor jeg ringer fra.
- Hvor? - Guatemala.
- Virkelig? - Ja.
De dro til det beste bakeriet her og tok med noen greier til meg.
Hva er det? Er det en blåbærcroissant?
Du kan vel kalle det et wienerbrød.
Jeg elsker wienerbrød. Jeg elsker alt som er glasert og lagdelt.
- Mener du sånne? - Herregud.
Send det over. Send det til Boston.
Du hadde et show i Carnegie Hall!
- Ja. - Vi snakket ikke om det.
To utsolgte show i Carnegie Hall.
Du gjør det bra.
Det er en av de bygningene foreldrene mine kjenner til.
- Ja. - Det og operahuset i Sydney.
Mange kinesere kom. Mange kantonesere fra Hongkong.
Jeg vet ikke om jeg kan si min første replikk her.
Si det.
Jeg sa "diu nei lou mou" som betyr "morra di'" på kantonesisk.
Og publikum gikk amok.
Jeg skal åpne med det fra nå av.
- Ja, jeg gir deg tillatelse. - Det er typisk meg.
- Du elsker å reise, og du elsker mat. - Jeg elsker det.
Jeg reiser bare til byer med god mat.
En av favorittene mine er Vancouver.
Kinesisk mat i Vancouver er veldig bra.
Jeg skal starte en familie til i Vancouver.
Jeg har ikke den første ennå, men er klar for nummer to.
Ok, Jimmy, nå er tiden inne for å fortelle en vits for faren min.
Ok. Og dette blir veldig relevant for oss.
En asiat og en jøde spiser på restaurant.
Og den asiatiske fyren bestiller misosuppe.
Og jøden sier: "Det er godt. Spiste du det da du vokste opp?"
"Nei, jeg er kinesisk. Misosuppe er faktisk japansk."
Jøden sier: "Kinesisk, japansk, vietnamesisk. Det er det samme."
Kineseren sa ingenting.
Jøden bestilte en wedge salat.
Kineseren sier: "Spiste du det da du vokste opp?"
Han sa: "Nei, dette er bare isbergsalat."
Han sa: "Isberg, Goldberg, Eisenberg.
Dere er alle like."
Utmerket.
- Funka det? - Det funket.
- Faren min ville ha elsket den vitsen. - Fantastisk.
- Jimmy O. Yang. - Setter pris på det. Takk.
Takk, folkens. Takk, alle sammen.
Nå er det gjenforening, og vi drar til et spesielt sted.
Diacá.
Diacá betyr "herfra".
Maten kommer fra gårder her i Guatemala.
- Pablo! - Hei, Pablo.
Hei.
Jøss, superstjerner.
Som i mange byer vi har vært i kjenner kokkene hverandre.
De er venner. Det er koselig å se.
Til dere alle, takk.
- Salud. - Salud.
Salud.
- Salud. - Skål.
Dette er chef Debora Fadul.
En mester i mesoamerikanske matlagingsteknikker.
Hun lager noen oppfinnsomme retter,
som denne, som har chilacayote, et slags gresskar,
lagt oppå noe jeg ikke helt vet hva er.
Stopp en hal.
Det smaker som hvitfisk.
Nei.
Det er røkte druer.
- Røkte druer? - Ja.
Når du røyker druer, får du de profilsmakene.
- Spektakulært. - Vi kan spare på fisk.
Se på dette. Dette er maizotto.
Ikke risotto. Maizotto.
Fordi "M" står for maiz.
Denne er med høne som vi kar kokt i 28 timer.
Den har chorizo vi lager med reker, parmesanost og chipilin.
Grip tallerkenen som om dette er ditt hus.
- Som om det er mitt hus? - Ja.
- Bland alt. - Blande det?
Jøss.
Takk.
Jeg har en lang sleiv, dette går.
- Og en lang arm. - Ja.
Alle disse rettene var helt nye for meg.
Du store min.
Smaker, teksturer, kreativ bruk av ingredienser.
Det er en spennende tid å være i Guatemala.
Akkurat som selve landet er kulturen er i en tilstand av fornyelse.
Og du kan føle den kreative energien overalt.
Du kan gjøre det uten å se. Hendene føler seg frem.
Denne turen har jeg ventet lenge på.
Det tok meg lang tid å komme hit.
Jeg skammer meg litt fordi det er vel verdt et besøk.
Jeg er så stolt av den nye generasjonen.
Jeg er så glad for den jobben dere gjør.
Ja.
Jeg er så glad for å være tilbake.
Amen.
Velkommen, Claudia.
Det er her vi vanligvis avslutter, men vi har én ting til å vise deg.
Vi er her i begynnelsen av julesesongen, som sammenfaller med La Quema del Diablo.
Over hele landet brenner de disse skremmende figurene på bål
for å drive ut ondskap og feire det nye året.
Dårlig energi ut, god mojo inn.
Farvel for nå, Guatemala.
Vi kommer tilbake.
Tekst: Anya Bratberg