María Gordillo e cea mai veche cofetărie din Guatemala, poate și cea mai bună.
E deschisă din 1872.
- Mă scuzați! Bună! - Bună!
Îmi puteți spune ce vă place cel mai mult?
Sigur că da.
Dumnealor vin aici de mult și par cunoscători.
Dulciurile pe bază de lapte sunt combinate cu fructe.
- Aia e portocală confiată? - Da, cu nucă de cocos și lapte condensat.
Foarte bună!
Cum te cheamă? Eu sunt Phil.
- Cum te cheamă? - Alexandra.
Alexandra.
Alexandra, ce drăguț! Și pe tine?
Daniela.
Daniela? Și pe tine?
- Monica. - Ca pe soția mea!
- Serios? - Și ca pe a mea.
- Și pe tine? - Esteban.
Mi s-a zis să încerc smochina cu nucă de cocos.
- Există? - Da.
Atunci o încerc.
Ai mai mâncat smochină cu nucă de cocos, Daniela?
Poftim!
Vrei să guști din astea?
- Doamne! - Da.
Mi-au plăcut toate. Toate erau originale și delicioase.
Superb!
- Ăla e dovlecel. - Zău?
- Da. - E confiat.
E un munte de zahăr.
Da.
O să te țin minte, dovlecelule confiat.
Mă întorc după tine.
Un bărbat vesel și flămând
Se preumblă peste mări și țări
Ca să înțeleagă
Arta pastelor Porcului, puiului și mielului
Va veni la voi cu mașina
Va veni cu avionul
Vă va cânta
Și vă va dansa
Va râde cu voi
Va plânge pentru voi
În schimb cere un singur lucru Cineva să-l hrănească
Poate cineva să-l hrănească pe Phil?
Cineva să-l hrănească acum
CINEVA SĂ-L HRĂNEASCĂ PE PHIL: GUATEMALA
Prima impresie despre Guatemala?
O țară superbă,
cu o civilizație veche de 4.000 de ani, descendentă din mayași,
mărginită de 37 de vulcani.
Tot ce crește în acest sol vulcanic este excelent.
Cafeaua, porumbul...
Știați că aici s-a născut ciocolata?
Cum de n-am mai fost aici?
Bucătăria vă poate aminti de mâncarea mexicană.
Nu degeaba. Cele două țări au în comun o graniță și tradițiile mayașe.
Dar este o bucătărie de sine stătătoare, unică și savuroasă.
Vizităm fermecătorul și pitorescul oraș Antigua,
dar și capitala țării, Ciudad de Guatemala,
cea mai mare capitală din America Centrală.
Întâi, Ciudad de Guatemala.
Știam puține despre Guatemala,
ce am învățat de la bona noastră, Claudia, care ne este prietenă de peste 25 de ani.
Ea ne-a ajutat să îi creștem pe Ben și pe Lily.
Am auzit povești și am gustat din ce ne mai gătea Claudia.
Nu mi-am închipuit că voi avea norocul să mă aflu în Guatemala cu ea.
Azi, Claudia mă duce într-un loc din copilăria ei.
Asta e Piața Centrală din Ciudad de Guatemala.
Asta e viața de zi cu zi, nu?
E printre cele mai mari piețe din toată America Centrală.
Claudia, arată-mi lucruri!
Ăsta e principalul sector alimentar.
- Bomboane, fasole, orez... - Din astea îi cumpărai lui Lily.
Sunt altfel de bomboane.
- E tamarin? - Da.
- Știu chestii. - Știi.
- Ia uite! Munți frumoși de... - Multe legume frumoase.
N-am mai văzut stive atât de înalte.
- Cum se cheamă? - Atole blanco.
E din porumb amestecat cu fasole.
Se bea duminica dimineață.
E ca o alinare.
Nu?
E foarte bun.
Ne oprim la Doña Mela, un loc care există de peste 70 de ani.
Claudia venea aici cu bunica și cu mama ei.
- Phil. - Îmi pare bine.
Carmen a preluat standul de la mama ei.
Mama ei era doña Mela.
Ea e fiica ei.
Frumoasă. Am observat.
- Îți place ceva în mod deosebit? - Da.
- Ce? - Chile relleno îmi place mult.
- Arată bine. Ăsta e chile umplut? - Da, chile relleno. O să-ți placă.
E servit în tortilla.
S-ar putea să mă murdăresc.
Are zeamă înăuntru.
Acum e acum, Claudia.
- Ar trebui să dansăm de bucurie. - Eu dansez.
Dansul bucuriei!
Excelent!
S-a schimbat vreun pic din copilăria ta?
E exact la fel.
- Nu-i extraordinar? - E frumos.
- E un loc deosebit din Guatemala. - Da.
Standul e minuscul. Unde e bucătăria?
Acasă.
În fiecare zi se trezesc la 02:00-03:00,
pregătesc toate mâncărurile și le aduc la piață.
- Banane plantain în sos mole. - Da.
Îmi place.
- Cu ou deasupra. - O să-ți placă.
Normal! Uitați ce culori!
O apuci pe toată și o mănânci așa.
- N-ai cum. - Ba da.
- Serios? - Faci mizerie, dar așa se mănâncă.
Deschide gura mare.
E imposibil.
E cea mai bună!
Acum muști tu din partea cealaltă.
Hai, Claudia!
Da, sunt mândru de tine. Da, Claudia!
- Așa se face! - Așa!
La o oră distanță de Ciudad de Guatemala, se află vechea capitală a țării, Antigua.
A avut o istorie zbuciumată,
fiind distrusă de cutremure și reconstruită de cinci ori.
Ultima dată în secolul XVIII, după cum arată arhitectura ei splendidă.
Sunt multe de făcut și de văzut aici.
Și de mâncat.
Azi iau prânzul într-un local care își schimbă mereu meniul.
Unele preparate speciale se fac o singură zi.
- Salut! - Îmi pare bine.
Așa decide maestrul bucătar Mario Godínez.
Sunt încântat. Am citit puțin despre „barriga llena, corazón...”
- „Contento.” - Așa! „Burtă plină, inimă mulțumită.”
- Vei fi fericit. - Să umplem burta!
Bine, hai!
Barriga Llena arată ca un bar, ceea ce și este.
Mâncarea reconfortantă se prepară în fața ta.
Norocul a făcut să vin când se servesc shucos adaptați,
o mâncare stradală, de obicei cu crenvurști.
Noi punem cârnat afumat și varză murată de noi.
Avem porumb alb, negru și galben.
- Mario! Frate! - Abia aștept.
Îți zic ce e mișto.
Amintește imediat de un hotdog cu de toate.
Da.
Dar e cu un cârnat afumat grozav.
- Da. - O să mușc din fiecare.
- E bun, nu? - Mario!
Zău așa!
Mor după varza murată și după cârnat.
Rar am mâncat cârnat mai bun. Zău așa!
- Colțunași? - Da.
E un amestec de carne de porc, cu sos chimichurri chinezesc.
- Îți place iutele? - Îmi place totul.
Pune-ți de aici!
E un sos cu matcha și ardei iuți uscați din Guatemala.
Ne plac mâncărurile care te ung pe suflet. Asta gătim aici.
Mă simt uns pe suflet.
Aici domnește fericirea.
Nu știu cum aș putea fi mai feri...
Pui prăjit, marinat 24 de ore în lapte bătut.
Îmi place de nu mai pot.
Un restaurant cu preparate eclectice, dar care păstrează gusturile locului.
- Da. - Nu există reguli.
Regulile sunt făcute ca să le încalci...
- Întind? - Da. Noi facem maioneza cu usturoi negru.
Mă îmbrățișează?
- Da. - Bine.
E bun?
Rar am mâncat pui prăjit mai bun.
Crocant, gustos, suculent.
Te-aș mai îmbrățișa, dar vreau să mai mănânc pui.
Aici e Casa Santo Domingo.
Era o mănăstire mare acum 300 de ani, dar a distrus-o ultimul cutremur major.
Minunat!
Ce vezi, Philip?
Văd oase.
N-am mai văzut un loc ca ăsta. E jumătate hotel, jumătate sit arheologic.
Vai, ce frumos e!
E un loc magic și primitor.
Pot să pun mâna pe el?
Sper să te simți mai bine.
Oriunde mergem, avem nevoie de mijlocitori să ne ajute cu producția.
Ei ne fac legătura cu orașul în care ne aflăm.
Aici am avut ajutoare extraordinare. Greg, liderul echipei, Harold și Rebecca.
Pentru voi!
Sunteți minunați și primitori.
Îmi place să lucrez cu voi. Sunteți grozavi.
Mulțumim.
Am vrut să-i aduc într-un loc grozav din orașul lor.
Suntem la Hugo's Ceviche.
El e Hugo.
Tatăl lui, Hugo senior, a început să vândă din camionetă.
Asta-i camioneta.
E parcată în curtea celor două restaurante ale lui.
Meniul constă doar din feluri de ceviche. Berea e și ea bună.
- E mare sendvișul. Cu ce e? - E shuco.
E un fel de hotdog.
Mai devreme am mâncat un shuco de fițe. Acum îl mănânc în forma originală.
E mâncare stradală clasică guatemaleză.
Știi cât de mult îmi place? Am avut la nuntă.
- E preferatul meu. - Îmi place.
- E atât de bun! - Bine.
Hugo!
De-acum te cheamă Shugo.
Normal că ai avut la nuntă!
Exact!
Ce...
- E pește prăjit. - Da.
Arată incredibil.
- Ai și pizza. E cea mai mișto camionetă. - Da.
Vii cu ea la mine acasă?
Cu ce este pizza?
E pizza chapina, cu multe ingrediente îndrăgite: fasole, sos marinara...
Chorizo și brânză.
Pizza guatemaleză. O să-mi placă.
Rebecca nu mănâncă pește.
- Da. - Ce?
Mănânc ca un copil. De asta am mâncat pizza și shuco la nunta mea.
Excelent!
- Ați mai lucrat împreună? - Da, de multe ori.
- E bătăioasă, nu? - Categoric, da.
Te-am văzut în trafic.
- E dură tipa. Ai grijă! - Da.
Să nu uităm de specialitatea casei.
Ziua de ceviche în Guatemala e sâmbătă.
- O zi specială. - Pentru tine.
- Totul doar pentru mine? - Da.
- Bine ai venit! - Ia cu biscuit!
Bine. Ia să vedem!
Foarte bun!
Îți place?
Limeta, sosul Worcestershire, fructele de mare proaspete... E veselie.
Nu trebuie să-ți placă fructele de mare.
- Are multe arome. - Hai că încerc!
Ce bine! Doar gustă!
Mi se pare extraordinar.
Să vedem ce zice Rebecca.
Să nu scuipi mâncarea.
Mi-ai schimbat părerea despre fructele de mare.
Ura! Victorie!
Încă o victorie, nu?
Mi-a depășit cu mult așteptările.
Încerci și peștele prăjit?
- Doamne! - Ce?
- Te-ai convertit la pește. - E foarte bun. Clar.
- Ai convertit-o la pește. - Ai mei se vor cruci.
O să te vadă și o să fie mândri de tine.
Sau supărați. M-ai făcut să mănânc pește într-o zi.
Ei încearcă de-o viață, deci...
Zi-le că ai fost la doctor și te simți mai bine.
E ora micului-dejun.
Mergem la „Marele comal”, El Camalote.
Comalul e plita aceasta mare și rotundă pe care se fac turtele acestea superbe.
Am venit cu o mare jurnalistă culinară din Guatemala, Lucia Barrios.
- Am o revistă culinară. - Cum se chemă?
Se cheamă Nixtamal.
Scriam despre localurile care au început să schimbe piața culinară din Guatemala.
Lucrurile s-au petrecut la nivel de generație.
Așa.
Acum zece ani nu să găseau în comerț soiuri tradiționale de porumb.
În supermarketuri vedem de obicei soiuri importate, care arată toate la fel.
Pe perete se văd soiurile vechi, diferite între ele.
Porumbul autohton e rar folosit. Majoritatea guatemalezilor nu l-au văzut.
Patroana, chef Gabriela Perdomo, crede că nu există mâncare autentică fără el.
Gustul, mirosul și textura sunt complet diferite.
La celelalte turte, mirosul...
- A dispărut. - Da.
Au dispărut mirosul, gustul, caracterul.
Substanțele hrănitoare.
Azi mănânc sănătos de dimineață.
- Da. - Exact.
Cu ce să încep?
Poți începe cu o tostada clasică.
E printre cele mai tradiționale gustări.
Se simte bine gustul porumbului, cum zicea și ea.
Pare să fie porumb umplut cu porumb.
Sau cu cartofi?
E ca un knish, Philip.
E ceva afumat.
Richard zice că e ca un knish. Știi ce este?
Nu, ce e un knish?
- O gustare evreiască din New York. - Așa.
Richard, jignești mâncarea făcând-o knish.
E foarte bună.
Asta seamănă cu empanada.
Doblada.
Cu chorizo afumat.
Mi-a plăcut ce ai spus la început, că ai crescut cu schimbarea gastronomică.
În tinerețea mea,
toate restaurantele unde ieșeam să mâncăm
erau fie axate pe fripturi, fie italiene, fie McDonald's.
E vorba să schimbăm felul cum ne vedem pe noi însene.
Femeile care fac manual tortilla sunt de obicei plătite cel mai prost.
Acesta e primul local care a schimbat felul cum se văd între ele.
- Așa. - Nu era recunoscută valoarea meseriei.
Trebuie păstrate lucrurile astea.
Cum m-am descurcat?
Ai mâncat tot porumbul.
E minunat.
Porumbul tradițional e foarte sățios.
Adică să mă temperez?
E de rău când patroana îți spune să te temperezi?
E mult mai bun decât un McMuffin cu ou.
Aproape de aici e un vulcan numit Volcán de Fuego.
E un vulcan foarte activ.
Erupe cam la jumătate de oră.
Dar, de când suntem noi aici, erupțiile au fost micuțe.
Parcă, știți voi...
Așa arată.
Dar noaptea se vede lava.
Mergem la un restaurant guatemalez frumos și modern, aici, în Antingua.
Se cheamă Nanik.
O aduc pe Monica,
pe Lily, pe logodnicul ei, Mason,
pe vărul Jeremy
și pe draga de Claudia.
Pentru Claudia!
Claudia e invitată de onoare atât la cină, cât și în familia noastră.
- Vă iubesc. - Și noi te iubim.
Vă mulțumesc că m-ați adus acasă.
Mulțumim că ai venit.
- Bună! - Bună!
Ia te uită!
Primul fel ne este adus de chef Fernando Solis
și de asociata lui, Nalu Díaz.
Gătim numai cu produse locale.
Pe farfurie aveți esquites, un preparat din porumb.
Așa.
Brânză chancol, o brânză locală, pe care o afumăm noi.
Puțină sfeclă și coriandru verde.
Zău așa!
- Ți-au dat lacrimile? - Da.
- Mă faci să plâng. - Claudia!
Da.
Dintr-o furculiță.
Instantaneu.
- Se întâmplă ceva magic, nu? - Da. Îmi amintește de copilărie.
Îți făcea mama ta?
Mă trec fiorii. E extraordinar.
Știi ceva? Ia o gură de aici!
Da, noroc!
Băutura asta îmi amintește de Crăciun. La ei este în formă de cocktail.
Ai zice că alcoolul te înveselește?
Da, cu mult!
Trecem de la pământ la ocean.
Biban de mare tartar, cu coriandru și sfeclă.
- Acum câți ani? - Lily avea șase ani.
- Când ai venit să lucrezi pentru noi? - Da.
M-am îndrăgostit de Claudia. Dansa cu mine prin bucătărie.
Îi spuneam mi reina, „regina mea”.
- Și tu ce ești? - Princesa.
Mi se pare corect.
Dar e și șefa galeriei lui Phil Rosenthal.
Dacă mă plâng de Philip, o aud: „Vai, dar e așa drăguț!”
De ce anume te plângi?
- „E atât de chipeș.” - Da!
- Slavă Domnului că exiști, Claudia! - Bașca, ne distrăm copios.
Mai puțin azi, când o bușește plânsul.
Felul următor.
Ador aspectul.
Acesta este preparatul meu preferat.
Mashán e o frunză pe care o punem la tamales.
Peste ea se aștern limbă de vită, ardei iute rocoto și ceapă.
- Claud, ce facem? - Se pune orezul înăuntru.
Doamne, ce gust are orezul!
E extraordinar.
Mason, te gândești la ce o să gătești acasă?
- Da, mă inspiră. E fenomenal. - Da, e o sursă de inspirație.
- Ce părere ai, Jeremy? - E excelent.
Sunt uimit că prima înghițitură
a reușit s-o transporte pe Claudia în copilărie,
iar nouă să ne înfățișeze bucătăria guatemaleză.
Da, are multă forță de sugestie.
Nu văzusem mâncare să smulgă lacrimi.
Mâncarea Monicăi îmi smulge lacrimi.
Claudia?
- Ce zici de el? - Haios, nu?
Nu!
Aceasta este Finca El Tempixque,
o plantație de cafea, unde vom gusta din altă recoltă.
Cea de trestie-de-zahăr, în varii întruchipări.
Mai precis, în forma fermentată și distilată a romului.
Cel mai căutat este Zacapa, fabricat în Guatemala.
O zi de degustare de rom.
Firește, adorabila mea soție s-a întâmplat să fie aici.
Se dă în vânt după trestia-de-zahăr!
- Bun-venit! - Ea e Monica.
Bun-venit în Guatemala!
Ți-am adus trestie-de-zahăr proaspătă.
Avem norocul să ne primească Vanessa și maestra amestecurilor, Lorena.
O ador. Veți înțelege de ce.
- De când ești maestra amestecurilor? - Vai de mine! De 40 de ani.
- Zău așa! - Arăți de 40.
În ianuarie fac 70 de ani.
Gustați sucul de trestie?
- Fac de toate. - Bine.
Primul pas în producția de rom este extragerea sucului.
Așa, mișcă-te! Bine!
Dansează!
Hai, hai!
- Ia te uită la mine! - Hai, Phil!
- Stoarcem toată tulpina? - Da.
- Iese suc? - Da. Bravo!
- Suc proaspăt de trestie-de-zahăr. - Mulțumesc, Lorena.
Phil? Cum e?
Vai, cât de interesant!
- Nu e delicios? - Foarte.
Vă vom explica procesul de maturare.
- Bine. - Bine? Veniți!
Lorena folosește metoda Solera,
amestecând rom de vârste diferite în mai multe butoaie.
Primul butoi e din stejar american, de la whisky american.
- Adică a conținut whisky? - Exact.
- Asta îi imprimă aromă romului? - Exact.
În procesul de maturare, reumplem butoiul.
Avem nevoie de mai multe arome și de mai mult gust.
E un proces complex.
Mă bucur că o cunoaștem pe creatoare.
Acum gustăm produsul finit.
Exact!
Haideți!
Consumăm rom și gustări pe acoperiș. Priveliștea e impresionantă.
- Am Zacapa XO. - Frumos.
Da. E un amestec de romuri cu vechime de la 10 la 25 de ani.
- Sunteți gata să gustați? - Suntem gata.
Rotiți paharul lent, cum zice și cântecul.
Bine?
Bine, perfect!
Vă trebuie pasiunea gintei latine.
Bun! O guriță.
- Guriță? - Da.
- Așa! - O picătură.
Vezi, Lorena? A înțeles.
Nu uitați!
Noroc!
- Salud! - Salud!
- Vulcanul e fericit. - Iar.
- Noroc, vulcanule! - Noroc!
- Carolina! - Bună, Phil!
Carolina Escobar Sarti conduce Alianza.
E un cămin pentru tinere abuzate.
Le educă în varii discipline.
Le oferă refugiu într-o lume dură.
Locul acesta e un sanctuar pentru multe fete.
Le oferim protecție.
Lucrăm la prevenție.
Au acces la justiție.
E mare incinta. Aveți dormitoare, brutărie, bucătărie...
- Ateliere la etaj. - Cabinet medical.
- Da. - De toate.
Haide sus, la brutărie!
Minunat! Hai!
Toate fetele pe care le vedeți pe ecran sunt în afara pericolului.
De aceea le arătăm fețele.
Hola! Buenas tardes! Bună! Eu sunt Phil.
- Jennifer. - Jennifer.
- Angelica. - Angelica.
- Daniela. - Daniela.
- Julita. - Julita.
- Rutilla. - N-am mai auzit numele ăsta.
Foarte frumos!
- Bună! - Carla.
Carla.
Phil.
Facem empanadas cu manjar. Manjar e ceva foarte dulce.
Câți ani are?
„Am 17 ani.”
E cu noi de trei ani și jumătate.
- Aici e... - Manjar.
- Da.
Foarte bine!
Vă place să gătiți?
Da.
Mie, să mănânc.
Vreți să exersați?
Nu, mă uit la voi. Nu vreau să stric.
Bine. Băgăm tava în cuptor.
Tava pot s-o duc.
După puțin timp în cuptor, prânzul e servit.
Uitați miezul!
Mulțumesc.
N-ai cum să exagerezi eficiența programului.
Foarte bună!
Dar le voi lăsa pe fete să explice singure.
Cred că La Alianza ne ajută mult.
Ne susține și sufletește.
Nu știu cum să...
Sunt foarte recunoscătoare pentru tot.
Nu credeam că voi ajunge până aici.
Nu îmi imaginam nici că voi vorbi în fața atâtor oameni.
Să vorbești în fața și mai multora.
Te pricepi foarte bine.
Asta e casa noastră.
Suntem o familie și suntem toate împreună.
Nu merităm toți un cămin?
Unul în care să ne simțim adăpostiți, iubiți, veseli?
Lumea poate fi crudă.
Se întâmplă multe lucruri rele. Să nu ne prefacem că nu.
Nu putem controla unele lucruri.
Putem controla ce facem noi.
Uneori cade pe umerii cetățenilor să îndrepte lucrurile.
Asta a făcut Carolina aici. Sunt mândru că am vizitat locul ăsta.
Sunt mândru că le-am cunoscut pe fete și pe cei care conduc Alianza.
Vor fi în viața mea de acum.
Sper că veți participa și voi la ajutarea acestor oameni vrednici.
Ne întoarcem în Ciudad de Guatemala, să îl cunoaștem pe chef Pablo Díaz,
specialist în bucătăria guatemaleză modernă
și considerat foarte bun.
Restaurantul lui este printre cele mai bune din America Latină.
Suntem la Marcado 24.
Azi mă însoțește minunata Lily Rosenthal. Poate ați auzit de ea.
Și logodnicul ei la fel de minunat.
Chef Pablo, fă cunoștință cu chef Mason.
De obicei torn o scenă cu Lily.
E prima dată când aduce un logodnic.
Așa sper.
Ești faimos pentru fructele de mare.
Da.
Gătim doar din captura zilei. Azi avem snapper roșu.
Frumos pește!
Frumos!
Montez vestita tostada.
Pui pește din belșug.
Aceite cortado,
adică ulei infuzat cu boabe de coriandru, usturoi și puțin sos de soia.
Bun!
Da, e foarte bun. Și...
- Lily! - Mulțumesc.
Cu plăcere.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
- Cum e? - Doamne!
Foarte bun.
Maioneza e perfectă. E grozav.
Mulțumesc mult, chef.
Lumea trebuie să știe cum v-ați cunoscut.
- Interesant. - De la mâncare.
E o poveste frumoasă.
Aveam un restaurant pop-up.
I-am oferit stridii.
Pe care le-a refuzat.
Am avut neplăceri cu stridiile în câteva rânduri.
Da.
Da, unchiule.
CINEVA SĂ-L HRĂNEASCĂ PE PHIL: NASHVILLE
Pare locul unei crime.
Doamne!
- Folosim imaginile. - Nu, vă rog!
Unchiule?
M-a nenorocit.
Așa că mi-a oferit altceva.
Când a refuzat stridiile, i-am oferit caviar.
S-a dovedit că îi place la nebunie. Probabil știi.
Da, îi place de când avea doi ani.
Când m-a cerut de soție, a scos inelul dintr-o cutie de caviar.
Zău așa!
Ce frumos!
De aia pute și acum inelul.
Îmi aduc aminte când a venit Mason să vorbească cu noi.
A intrat în casă și ne-a vorbit frumos despre tine și despre familie.
Ne-a cerut binecuvântarea.
I-am zis că nu era nevoie, dar că a fost un gest frumos.
Mi-ai zis ceva plin de miez atunci.
Mi-ai urat să ajung în locul tău într-o zi.
Abia aștept ziua aceea.
Nu mă face să plâng!
Mason prostul!
Da!
Ia uitați, un snapper roșu întreg!
- Mamă! - Superbun!
Tu ești eroul Superbun!
Superbun!
Bun nu e de ajuns.
- Trebuie să fie superbun. - Exact.
Zău așa! Taco cu pește.
În Guatemala nu i se zice taco, ci tortilla cu pește sau cu fasole.
- Nu taco. - Dar seamănă.
- E taco. E același lucru. - Da.
Chef Pablo, te plac.
Mulțumesc.
Bun.
Superbun.
Superbun!
Încă o porție. Oare pentru cine e?
I-o dai soției mele? E la bar cu alt bărbat.
Cu alt bărbat?
Nici nu știu cine e tipul.
Sunt un mare fan.
Spune-i că bărbatul ei e încă aici.
Bună, Phil!
- Uite-l! - Asta e!
E Jimmy O. Yang!
- Ce faci, prietene? - Fac bine. Sunt în Boston.
Faci patru spectacole, nu?
Da, e grozav. Mă distrez maxim.
- Știi de unde te sun. - Unde ești?
- În Guatemala. - Serios?
Serios. Mi s-au adus niște chestii de la cea mai bună brutărie din oraș.
Ce e ăla? Croasant cu afine?
E un produs de patiserie.
Mă dau în vânt după ele. Îmi place orice e glazurat și stratificat.
Așa ceva?
Vai de mine!
Trimite-le cu poșta la Boston!
Ai avut show la Carnegie Hall. N-am vorbit despre asta.
Da, am avut două spectacole cu casa închisă.
Grozav! Ești în vogă.
Ai mei cunosc și le pasă doar de Carnegie Hall și de Opera din Sydney.
Au venit mulți chinezi, mulți cantonezi din Hong Kong.
Prima mea replică... Nu știu dacă am voie să spun.
Spune!
Am spus în cantoneză „Diu nei lou mou”, cum ar veni „Pe mă-ta!”
A înnebunit publicul.
De-acum așa îmi încep spectacolele.
Așa să faci! Îți dau voie.
Mi se potrivește mănușă.
Și tu ești plimbăreț și gurmand.
Da. I-am zis impresarului că merg doar în orașe cu mâncare bună.
Îmi place mult în Vancouver.
Da. E grozavă mâncarea chinezească acolo.
E extraordinară. Îmi întemeiez a doua familie acolo.
Nu o am nici pe prima, dar vreau familie în Vancouver.
Jimmy, a sosit momentul
să spui un banc pentru tata.
Bine. E un banc relevant pentru noi.
Un asiatic și un evreu mănâncă la restaurant.
Asiaticul comandă supă miso.
Evreul zice: „Grozav! Asta mâncai în copilărie?”
Asiaticul zice: „Nu, eu sunt chinez. Supa miso e japoneză.”
Evreul zice: „Chinez, japonez, vietnamez, tot un drac!”
Chinezul nu zice nimic.
Evreul comandă o salată Wedge.
Chinezul zice: „Asta mâncai în copilărie?”
Evreul zice. „Nu, asta e doar salată iceberg.”
Iar chinezul: „Iceberg, Goldberg, Eisenberg, tot un drac!”
Excelent!
- A prins? Nu se poate! - A prins.
Tatei i-ar fi plăcut bancul.
Super!
- Jimmy O. Yang, oameni buni! - Apreciez. Vă mulțumesc.
Ne reunim la un restaurant foarte special. Se cheamă Diacá.
Diacá înseamnă „de aici”.
Toate alimentele provin de la ferme din Guatemala.
- Pablo! - Bună, Pablo!
Superstaruri!
Ca în multe orașe vizitate, bucătarii se cunosc între ei.
Sunt prieteni. E plăcut să vezi asta.
Vă mulțumesc tuturor.
- Salud! - Salud!
- Sănătate! - Noroc!
Ea este chef Debora Fadul.
Promovează tehnicile mezoamericane de gătit și creează preparate ingenioase.
Acesta conține bostan cu semințe negre,
pe pat de ceva ce nu reușesc să identific.
O clipă!
Pare pește cu carne albă.
Nu.
Sunt struguri afumați.
- Struguri afumați? - Da.
Când îi afumi, strugurii capătă acest gust.
- Spectaculos! - Facem economie la pește.
Acesta e maizoto.
Nu rizoto, ci maizoto.
M-ul vine de la maiz, adică porumb.
E făcut cu carne de găină fiartă 28 de ore,
cu chorizo de creveți făcut de noi, parmezan și frunze de chipilín,
Phil, apucă farfuria ca la tine acasă!
- Ca la mine? - Da.
Amestecă bine!
Mulțumesc.
E lungă lingura și pot să-ți pun.
- Și brațul e lung. - Da.
Toate preparatele erau noi pentru mine.
Doamne!
Gusturi, texturi, ingrediente ingenios folosite...
Guatemala e într-o perioadă efervescentă.
Precum solul ei,
această cultură străveche se reînnoiește.
Pretutindeni se simte energia creativă.
Împletești fără să te uiți. Știi după pipăit.
Excursia asta s-a lăsat mult așteptată.
Mi-a luat mult să ajung aici.
Îmi e puțin rușine, pentru că țara merită cunoscută din plin.
Sunt foarte mândră de noua generație.
Mă bucură munca voastră plină de râvnă.
Da.
Mă bucur că sunt iar în Guatemala.
Amin!
Bine ai revenit, Claudia!
De obicei, aici încheiem episodul, dar mai avem să vă arătăm ceva.
Ne află aici la începutul lui decembrie, când este Festivalul Arderii Diavolului.
Oamenii se adună să pună pe rug aceste efigii cu aspect înfiorător,
ca să alunge răul, în întâmpinarea noului an.
Să plece răul, să vină binele!
Rămas-bun, Guatemala!
Ne vom întoarce.
Subtitrarea: Steliana Palade