María Gordillo — це найстаріший магазин солодощів у Гватемалі,
може, і найкращий. Він працює з 1872 року.
- Вибачте. Привіт. - Привіт.
Можете розповісти, що ви любите найбільше?
Так, звісно.
Ця сім'я давно сюди ходить. Здається, вони все знають.
Вони поєднують солодощі на основі молока з фруктами.
- Дивіться. Цукати із цілого апельсина? - Так, з кокосом і згущеним молоком.
Чудово.
Як тебе звати? Я Філ.
- Як тебе звати? - Александра.
Александра.
Дуже гарно. А тебе як звати?
Даніела.
Даніела? А тебе?
- Моніка. - Як і мою дружину.
- Справді? - Мою теж.
- А тебе? - Я Естебан.
Мені радили спробувати інжир із кокосом.
- Є таке? - Так.
Гаразд.
Даніело, ти колись їла інжир із кокосом?
Тримай.
Скуштуєш щось із цього?
- Боже. - Так.
Мені все сподобалося. Усе оригінальне та смачне.
Краса!
- Це гарбуз. - Справді?
- Так. - Цукати з гарбуза.
Це цукрова гора.
Так.
Я запам'ятаю тебе, зацукрований гарбузе.
Я повернуся за тобою.
Щасливий і голодний чоловік
Морем, суходолом відкриває світ
Він хоче осягнути, і недарма
Мистецтво пасти, свинини, курки та ягня
Він приїде до вас
Прилетить він до вас
Заспіває для вас
І станцює для вас
Він посміється з вами
А ще поплаче з вами
- І лиш одне попросить натомість - Хто-небудь, будь ласка
Хто-небудь, будь ласка
Хтось, нагодуйте Філа
Нагодуйте якнайшвидше
ХТОСЬ, НАГОДУЙТЕ ФІЛА
ГВАТЕМАЛА
Перше враження від Гватемали?
Розкішна країна,
цивілізація якої зародилася 4000 років тому, у часи мая.
Країну оточують 37 вулканів.
Усе, що вирощується на цьому вулканічному ґрунті, неймовірне:
кава, кукурудза. Ви знали, що це батьківщина шоколаду?
Так. Як це я ще не був тут?
Кухня нагадує мексиканську,
що не дивно —
дві країни мають спільний кордон і традиції мая.
Але це унікальна й розкішна кухня сама собою.
Ми відвідаємо чарівне й барвисте місто Антигуа,
а також столицю країни — Гватемалу,
що є найбільшою столицею в Центральній Америці.
Спочатку місто Гватемала.
Я мало що про нього знав. Усе, що знав, мені розповіла наша няня,
а тепер близька подруга — Клаудія, з якою ми дружимо 25 років
і яка допомагала нам із Беном і Лілі.
Я чув історії і куштував їжу,
якщо Клаудія готувала для нас.
Але я ніколи не міг уявити, що мені пощастить бути у Гватемалі з нею.
Сьогодні Клаудія веде мене в місце з її дитинства.
Це Центральний ринок міста Гватемала.
Нічого собі. Тут так щодня?
Це один із найбільших ринків у всій Центральній Америці.
Клаудіє, покажи мені, що тут є.
Це головний продуктовий відділ.
- Цукерки, бобові, рис. - Так.
Зачекай, це те, що ти купувала для Лілі.
Тут різні цукерки.
- Це тамаринд? - Тамаринд.
Я дещо знаю.
Знаєш?
- Погляньте на це, гори прекрасних... - Подивіться, які гарні овочі.
- Ніколи не бачив такої купи. - Усе. Так.
- Що це? - Атоле бланко.
Його роблять із кукурудзи, додають боби й усе перемішують.
Ми пили це в неділю вранці.
Це комфортна їжа.
Правда?
Дуже смачно.
Ми зупиняємося в Doña Mela, закладі, якому вже понад 70 років.
Клаудія приходила сюди з бабусею і мамою.
- Філ. - Рада знайомству.
А це Кармен, яка керує закладом, бо її мати керувала ним.
Її маму звали донья Мела.
Це її дочка.
Чудово, я зрозумів.
- Порадиш улюблену страву? - Так.
- Яку? - Фарширований чилі — моя улюблена страва.
Апетитно. То це фарширований чилі?
Так. Тобі сподобається...
- Його подають у тортильї. - Так.
Я можу обляпатись.
Так. Бо тут багато соку.
Починаємо. Клаудіє.
Станцюймо танець радості.
Уже танцюю!
Це танець радості.
Яка смакота.
Ця страва змінилась із часів дитинства?
Вона така сама.
- Хіба це не чудово? - Чудово.
- Це одне з найкращих місць у Гватемалі. - Так.
Ця ятка крихітна. Де кухня?
Удома.
Вони щодня прокидаються о 2:00 або 3:00,
готують страви, які ви бачите,
і везуть їх на ринок.
- Це... - Плантани в моле.
У моле.
Вау! Мені подобається.
- Погляньте на яйце. - Тобі сподобається.
Звісно. Подивіться на колір.
Бери всю тостаду та їж ось так.
- Ні. - Так.
- Справді? - Можеш обляпатися.
Але їх так їдять.
Відкрий рота широко.
Це неможливо.
Вона найкраща.
А тепер ти з іншого боку.
Ну ж бо, Клаудіє.
Так, я пишаюся тобою. Так, Клаудіє!
- Ось як це робиться. - Ось як це робиться.
За годину їзди від міста Гватемала
розташовується стара столиця країни — Антигуа.
У неї була бурхлива історія —
місто руйнувалось і відбудовувалось п'ять разів після землетрусів.
Востаннє в 1700-х,
про що свідчить ця вишукана архітектура.
Тут є на що подивитись і чим зайнятися.
І поїсти.
Сьогодні я обідаю в закладі, меню якого постійно змінюється.
Фірмові страви можуть з'являтись на один день і більше не повертатись.
- Привіт, я Філ. - Радий знайомству.
Це заслуга цього хлопця — шефа Маріо Годінеса.
Я в захваті, бо трохи читав про «барріга льєна, корасон»...
«Контенто». Так.
-«Повний живіт — щасливе серце». - Так. Будеш щасливий.
- Побачимо, наскільки живіт наповниться. - Гаразд, почнімо.
Barriga Llena нагадує бар,
це і є бар, де ця розкішна комфортна їжа
готується у вас на очах.
Мені пощастило прийти, коли тут подають свою версію чуко,
вуличної їжі, яку зазвичай роблять з хот-догами.
Ми використовуємо копчену сосиску
й власну квашену капусту.
Це біла, чорна й жовта кукурудза.
- Маріо. Боже. - Я вже в передчутті.
Ось що чудово.
Спочатку завдяки цьому всьому страва нагадує хот-дог.
Так.
Але потім відчуваєш смачну копчену сосиску.
- Так. - Я спробую кожен.
- Смачно, так? - Маріо!
Ну ж бо!
Обожнюю квашену капусту й сосиски.
Це найсмачніша сосиска, яку я їв. Та ну.
- Пельмені? - Пельмені.
У нас тут свинина
з китайським чимічурі.
Ти ж любиш гостре?
Я люблю все.
Спробуй із цим.
Це соус із подрібненого гватемальського сушеного перцю чилі.
Ми любимо комфортну їжу й саме її тут робимо.
Мені дуже комфортно.
Це місце випромінює щастя.
Не знаю, куди вже більше щастя...
Це наша смажена курка, маринована в маслянці 24 години.
Ось що я люблю найбільше.
Місцевий заклад, що зберігає смаки свого регіону,
додаючи щось своє.
- Так. - Жодних правил.
Правила створені, щоб їх порушувати.
- Умочити? - Так.
Ми робимо майонез з чорним часником.
Він мене обійме?
- Так. - Круто.
Смачно?
Це одна з найкращих смажених курочок, які я їв! Хрустка, красива, соковита.
Маріо, я б тебе ще пообіймав, але хочу ще курки.
Це Casa Santo Domingo.
Тут був великий монастир, зведений понад 300 років тому.
Його знищив останній великий землетрус.
Гарно.
Що ти бачиш, Філіпе?
Я бачу кістки.
Я ще не бачив такого місця. Це водночас і готель, й археологічна пам'ятка.
О, краса.
Це чарівне й гостинне місце.
Можна торкнутися?
Сподіваюсь, тобі краще.
Куди б ми не поїхали, нам потрібна допомога фіксерів.
Вони налагоджують зв'язок між нами й жителями міста.
У нас чудова група підтримки. Це Грег, керівник команди, Гарольд і Ребекка.
За вас, друзі.
Такі милі й привітні.
- Прошу. - Радий працювати з вами.
Ви найкращі.
- Дякую. - Ви найкращі.
Я хотів відвести їх у чудове місце.
Це Hugo's Ceviche.
А це Хуго.
Його батько, Хуго старший, почав свій бізнес на вантажівці.
А це та вантажівка.
Тепер вона у дворі,
де в нього два ресторани.
Усе почалося з севіче, а тепер тут ціле меню.
Пиво тут теж смачне.
- Це великий сендвіч. Що всередині? - Чуко.
Схоже на хот-дог.
Я їв модну версію чуко сьогодні,
тепер час для справжньої.
- Класична вулична їжа гватемальців. - Так.
Я їх так люблю, що вони були навіть на весіллі.
- Це мої улюблені. - Люблю їх.
- Вони такі смачні. - Так. Гаразд.
Хуго!
Твоє нове ім'я – Чуко.
- Не дивно, що вони були на твоєму весіллі. - Так!
Що це...
- Ого! Це смажена риба. - Так.
Неймовірно.
У тебе й піца є. Це найкраща вантажівка.
- Так. - Можеш під'їхати до мого дому?
Із чим ця піца?
- Чапіна. - Це піца чапіна.
Там усе, що ми любимо: боби, маринара...
Чорисо й сир.
- Гватемальська піца. Мені сподобається. - Ми взяли її, бо Ребекка не їсть рибу.
- Так. - Що?
Я їм, як дитина.
Тому на весіллі ми їли піцу й чуко.
Чудово.
Ви раніше працювали разом?
- Багато разів. - Багато.
Вона бос, так?
Звісно, так.
Я бачу, як ти їздиш.
- Вона не з лякливих. Обережніше. - Так. Я думаю...
І не забуваймо про фірмову страву.
Нічого собі.
У Гватемалі субота — це день севіче.
- Особлива субота. - Для тебе.
- Лише для мене? Усе? - Так.
- Ого.
Вітаємо у Гватемалі.
- Їж із крекером. - Мені пощастило. Починаємо.
Так смачно.
Подобається?
Лайм, вустерський соус, свіжі морепродукти.
Ця їжа дарує щастя. Навіть якщо не любиш морепродукти,
тобі зайде. Тут стільки смаків.
Я скуштую.
Добре. Скуштуй.
Фантастика.
Подивимося, що скаже Ребекка.
Не випльовуй.
- Ти змінив мою думку щодо морепродуктів. - Ура!
Ура! Це перемога.
Ми знову перемогли, так?
Краще, ніж я очікувала.
Набагато краще.
Скуштуєш смажену рибу, Ребекко?
- Боже. - Що?
- Тепер ти любиш рибу. - Дуже смачно. Звісно.
- Ти змусив її полюбити рибу. - Моя сім'я не повірить.
Вони це побачать і пишатимуться тобою.
Вони злитимуться, бо ти зробив за день те,
що вони намагалися все життя, тож... так.
Скажи їм, що ти була в лікаря і одужала.
Час снідати.
Ми їдемо в El Comalote (великий комал).
Комал — це велика плоска сковорода,
на якій роблять ці чудові тортильї.
Я йду сюди з гватемальською фуд-журналісткою
Люсією Барріос.
- У мене є журнал про їжу. - Яка назва? Скажи людям.
Nixtamal.
Я фіксувала появу нових ресторанів,
що змінювали гастрономію Гватемали.
Це був наш спільний досвід
як покоління.
Так.
Десять років тому ніхто не продавав місцеві сорти кукурудзи.
У супермаркетах ми бачимо лише
імпортовану однакову кукурудзу.
Але за цією стіною можна побачити місцеві сорти. Вони всі різні.
Їх так рідко використовують, що більшість гватемальців їх не бачили.
Але власниця Габріела Пердомо вірить,
що гватемальська їжа неможлива без неї.
Смак, запах, текстура зовсім інші.
В інших тортильях запаху...
- Немає. - Немає.
Немає ні запаху, ні смаку, ні характеру.
- Ні поживних речовин. - Так.
Тож у мене буде здоровий сніданок.
- Так. - Так.
Із чого почнемо?
Гадаю, можна почати з класичної тостади.
Це одна з найтрадиційніших закусок.
У цій кукурудзі такий виражений смак.
- Дуже виражений. - Ого.
Це... Схоже на кукурудзу з кукурудзою всередині.
Може, з картоплею?
Філіпе, це схоже на книш.
Такий димний...
Ричард каже, що це схоже на книш. Знаєш, що це?
Ні. Що таке книш?
Це єврейська страва з Нью-Йорка.
Ясно.
Ричарде, ти ображаєш це, називаючи книшем.
Це дуже смачно.
Це трохи схоже на емпанаду.
- Добладу. - Добладу.
Вау.
І копчена ковбаса чорисо.
Мені сподобалися твої слова про те, що ти виросла в епоху... гастрономічних змін.
У моєму дитинстві
ми ходили лише
в стейкхауси, італійські ресторани чи Макдональдс.
Суть у тому, щоб змінити наше ставлення до себе.
Зазвичай жінки, які готують тортилью вручну, отримують найменше.
Це перше місце, яке змінило їхнє ставлення одна до одної.
Так.
Бо це не вважалося чимось достойним.
Треба зберегти це.
Нічого собі.
Як я впорався?
Ти з'їв усю кукурудзу.
Вона найкраща.
- Ця кукурудза дуже ситна. - Ти кажеш, щоб я не поспішав?
Це погано, коли власник ресторану каже пригальмувати?
Це набагато смачніше, ніж яєчний МакМафін.
Поряд із нами розташовується вулкан Фуего.
Це дуже активний вулкан. Виверження відбувається кожні пів години.
Але відколи ми тут, виверження були невеликими.
Ну, це просто, знаєте...
Ось який це має вигляд.
Але вночі можна побачити лаву.
Ми йдемо в красивий сучасний гватемальський ресторан
в Антигуа.
Nanik.
Я візьму зі собою Моніку, Лілі, її нареченого Мейсона,
нашого кузена Джеремі й нашу любу Клаудію.
За пані Клаудію.
Клаудія не лише особлива гостя на нашій вечері,
вона особлива гостя нашої родини.
- Я вас усіх люблю. - Люблю тебе.
Дякую за те, що привезли мене додому.
Дякую, що приїхала.
- Привіт. Погляньте на це. - Привіт!
Першу страву приносять шеф-кухар Фернандо Соліс
і його бізнес-партнерка Налу Діас.
Ми робимо все з місцевих інгредієнтів.
Це ескітес —
страва з кукурудзи.
Так.
Трохи сиру чанколь.
Це місцевий сир, але ми коптимо його тут.
Трохи буряка й кінзи.
Уперед.
Клас.
- Ти плачеш? - Так.
- Сльози навертаються. - Клаудіє!
Так.
- Одну ложку. - Ого.
Ого, одразу.
- Це якась магія? - Так.
Це нагадує мені дитинство.
Твоя мати це готувала?
Я тремчу. Це неймовірно.
Знаєш що? Тобі варто випити це.
Так, Клаудіє, будьмо.
Цей напій нагадує мені Різдво,
зараз його подають як коктейль.
Можеш сказати, що з алкоголем краще?
Так значно краще!
Тепер переходимо до дарів моря —
тартар з морського окуня з кінзою і буряком.
Вау.
- Скільки років минуло? - Лілі було шість років.
Коли ти прийшла працювати до нас?
- Так. - Я обожнювала Клаудію.
Вона танцювала зі мною на кухні,
і я називала її моєю королевою.
А ким була ти?
Принцесою.
Схоже на правду.
А ще вона президентка фан-клубу Філа Розенталя.
Якщо я скаржилася на Філа, вона казала: «О, але він такий милий».
На що ти скаржилась?
-«Він такий гарний». - Так!
- Дякую Богу за тебе, Клаудіє. - А ще нам так весело разом...
Не сьогодні, бо вона постійно плаче.
Наступна страва.
О! Яка чудова подача.
Це моя улюблена страва.
Машан — це листя, з якого готують тамале.
А зверху яловичий язик, перець рокото й цибуля.
Клаудіє, що нам робити?
Покладіть рис усередину.
Клас.
Боже, рис такий смачний.
- Вау, це чудово. - Вау.
Мейсоне, думаєш, що приготувати, коли повернешся?
Так, це надихає.
- Це надихає. - Чудово. Феноменально.
- Як тобі, Джеремі? - Чудово.
Мене вражає, що з першого шматочка
Клаудія перенеслась у дитинство,
а ми дізналися, що таке гватемальська їжа.
Так, це дуже потужно.
Я не бачив, щоб їжа доводила когось до сліз.
Їжа Моніки доводить мене до сліз.
Клаудіє?
- Що ти тепер про нього скажеш? - Смішний?
Ні!
Це Finca El Tempixque,
плантація кави, де ми спробуємо ще одну чудову культуру —
цукрову тростину,
у різних формах.
Зокрема, ферментовану й дистильовану — ром.
Найпопулярніший ром, Zacapa, роблять у Гватемалі.
День дегустації рому.
Моя люба дружина зовсім випадково опинилася тут,
бо вона любить цукрову тростину!
- Вітаю! - Це Моніка.
- Ласкаво просимо до Гватемали. - Ого!
Я приніс свіжу цукрову тростину.
Нам пощастило бути тут із Ванессою і купажисткою Лореною.
Вона чудова. Зараз зрозумієте чому.
Скільки ти цим займаєшся?
Ох. Сорок.
Та ну.
Тобі 40.
У січні мені буде 70.
Хочеш сік із цукрової тростини?
- Я хочу все. - Гаразд.
Перший крок у виробництві рому — вичавити сік.
- Добре, рухайся. Добре! - Ого!
Танцюємо.
Рухайся!
- Ого, погляньте. - Рухайся, Філе!
- Використаємо всю тростину? - Так.
Ми отримали сік?
Так, молодець.
Свіжовичавлений сік.
Дякую, Лорено.
Філе? Як тобі?
Вау, такий цікавий смак.
- Так смачно. - Хіба це не смачно?
Ми пояснимо вам процес витримки.
- Гаразд. - Гаразд? Ходімо.
Лорена використовує метод солера
і змішує ром різної витримки в різних бочках.
РОМ БЕЗ ВИТРИМКИ
Перша бочка — американський дуб, після американського віскі.
- Там було віскі. - Так.
Це додає легкий присмак рому.
- Так. - Зрозумів.
У процесі витримки ми обпалюємо бочку зсередини.
Бо нам треба більше ароматів і смаку.
Це складний процес.
Чудово, що ми... Ми зустріли людину, яка це робить.
- Тепер спробуємо готовий продукт. - Точно!
Ходімо.
Ром і снеки на даху із чарівним краєвидом.
Це Zacapa XO.
- Чудово. - Так.
Zacapa XO — це купаж рому з витримкою 10–25 років.
- Так. - Готові дегустувати?
- Готові. - Гаразд.
Рухайтеся повільно.
Як у пісні.
Гаразд?
Добре, ідеально.
Потрібна латиноамериканська пристрасть.
- Гаразд. - Добре, зробіть ковток.
- Невеликий? - Так.
Вау.
- Ось так. - Зовсім трохи.
- Бачиш? Він зрозумів. - Клас.
Запам'ятай це.
Будьмо.
- Дякую. За здоров'я. - За здоров'я.
- Вулкан щасливий. - Знову.
- Будьмо, вулкане. - Будьмо.
- Кароліно. - Привіт, Філе.
Привіт.
Кароліна Ескобар Сарті керує закладом Alianza,
який допомагає жінкам, що постраждали від насильства.
Тут їм проводять заняття.
Це безпечний притулок у жорстокому світі.
Це притулок для багатьох дівчат.
Ми захищаємо їх.
Запобігаємо насильству, надаємо доступ до правосуддя.
Це великий заклад. У вас є гуртожитки, пекарня, кухня.
- Майстерні нагорі. - Медпункт.
- Так. - Усе.
Може, підемо нагору й у пекарню.
- Прекрасно. Гаразд. - Тож...
До речі, дівчатам, яких ви бачите у відео,
нічого не загрожує, тому ми їх показуємо.
- Привіт. - Привіт!
Привіт, я Філ.
- Привіт, я Дженніфер. - Дженніфер.
- Анхеліка. - Анхеліка.
- Даніела. - Даніела.
- Юліта. - Юліта.
- Рутилія. - Рутилія. Не чув такого імені.
Дуже гарне.
- Привіт. - Карла.
Карла.
Філ.
- У нас тут емпанади. - Так?
З манхаром. Манхар дуже солодкий.
Скільки їй?
«Мені 17 років». Так.
Вона з нами три з половиною роки.
- А це... - Манхар.
- Так.
Чудово.
Любите готувати?
- Так. - Так.
Я люблю їсти.
Хочеш спробувати?
Ні, я дивлюся. Я люблю... Так. Не хочу все зіпсувати.
Дуже добре! Віднесемо це в духовку.
Я можу віднести. Це я можу.
Кілька хвилин у духовці,
і можна подавати обід.
Зазирніть усередину.
Дякую.
Важко переоцінити ефективність цієї програми.
Дуже смачно.
Але нехай дівчата самі все розкажуть.
La Alianza нас дуже підтримує.
Нам надають чудову психологічну підтримку.
Я не знаю, як...
Я дуже вдячна за все.
Не думала, що так далеко зайду.
Я не уявляла, що зможу говорити перед такою кількістю людей.
Тобі треба говорити перед більшою кількістю.
Бо ти молодець. Так.
Тут наче вдома.
Ми сім'я, і ми всі разом.
Хіба не всі заслуговують на дім,
де панують безпека, любов і радість?
Світ може бути жорстоким.
Довкола багато зла. Не будемо вдавати, що це не так.
Ми не все можемо контролювати.
Але ми можемо контролювати свої дії.
Іноді саме звичайним людям доводиться все виправляти.
Саме це робить Кароліна.
Я пишаюся тим, що побував тут.
Я пишаюся, що зустрів цих дівчат і людей, які керують Alianza.
Тепер вони частина мого життя.
І я закликаю вас приєднатися до мене
й підтримати цих достойних людей.
Час повертатися до Гватемали на зустріч з шеф-кухарем Пабло Діасом.
Він спеціалізується на сучасній гватемальській кухні
і вважається справжнім майстром.
Його ресторан називають одним з найкращих у Латинській Америці.
Це Mercado 24.
Сьогодні зі мною чарівна Лілі Розенталь,
можливо, ви чули про неї, і її не менш чарівний наречений.
Шеф-кухарю Пабло, познайомтеся з шеф-кухарем Мейсоном.
Зазвичай я знімаю сцену з Лілі в шоу.
Це вперше вона привела із собою нареченого.
Сподіваюся, так і є.
Пабло, ти славишся стравами з морепродуктів.
Так.
Ми працюємо зі свіжовиловленою рибою. Сьогодні в нас червоний луціан.
- Чудова риба. - Ого.
- Яка краса.
Я зроблю знамениту тостаду.
Ти так багато додав луціана.
Ацейте кортадо — олія з коріандром, часником
і соєвим соусом.
Краса.
Так, краса. І...
- Лілі. - Дякую.
Прошу.
- Дякую. - Так, прошу.
Вау.
- Як вам? - Боже.
- Чудово. - Супер класно.
- Так. - Майонез ідеальний. Неймовірно.
Щиро дякую, шефе.
Гадаю, світ має знати, як ви познайомилися.
- Гарна історія. - Пов'язана з їжею.
- Так? - Одна з моїх улюблених.
Я працював у поп-ап ресторані
й запропонував їй устриці.
Вона відмовилась.
У мене вже були проблеми через устриці кілька разів.
О так.
Так, дядьку.
ХТОСЬ, НАГОДУЙТЕ ФІЛА: НЕШВІЛЛ (2022 РІК)
Схоже на місце вбивства.
Боже мій.
- Ми покажемо це. - Не треба.
- Ми покажемо це. - Дядьку?
Моє життя зруйновано.
Він запропонував дещо інше.
Коли вона відмовилася від устриць, я запропонував їй ікру.
Як ти, напевно, знаєш, це одна з її улюблених страв.
Так, вона любила її у два роки.
А потім він зробив пропозицію, використавши банку для ікри.
Та ну.
Це так мило.
І тому обручка досі смердить.
Це нагадує мені... Якось Мейсон прийшов до нас
і хотів поговорити.
Він прийшов і виголосив гарну промову про тебе.
- Так. - І про сім'ю.
І попросив благословення.
Я сказав, що він не повинен цього робити, але це було мило.
Ти сказав дещо важливе того дня.
Ти сподівався, що одного дня я переживу те саме, що й ти.
І я дуже цього чекаю.
Не змушуй мене плакати.
Дурний Мейсон.
Так!
Погляньте на це. Цілий луціан.
- Ого. - Супер класно.
Це твій герой — «Супер Класно».
Супер класно.
«Класно» недостатньо.
- Має бути супер. - Так.
Уперед.
- Рибне тако. - У Гватемалі не така назва.
- А яка? - Ми називаємо це «тортилья з рибою».
- Так. - Або «тортилья з бобами».
- Не тако. - Але це схоже на тако.
Це тако. Це те саме.
Так.
Пабло, ти мені подобаєшся.
Дякую.
Вау!
Класно.
Супер класно.
Ще шматок. Цікаво, для кого це.
Можеш дати моїй дружині? Вона в барі з іншим чоловіком.
З іншим чоловіком?
Я навіть не знаю, хто це.
Я фанат.
Скажи їй, що її чоловік ще тут.
Привіт, Філе.
- Ось і він. - Так.
Це Джиммі О. Ян.
Друже, як ти?
Усе добре. Я зараз у Бостоні.
У тебе ж зараз чотири шоу?
Знаю. Це чудово. Дуже весело.
Ти знаєш, звідки я дзвоню?
- Де ти? - У Гватемалі.
- Справді? - Так.
Вони були в найкращій пекарні Гватемали
й купили мені дещо.
Що це? Круасан із лохиною?
Це можна назвати даніш.
Обожнюю таке.
Я люблю все з листкового тіста й із глазур'ю.
Таке?
Боже мій.
- Відправ це мені в Бостон. - Ти виступав у Карнегі-голі!
- Так. - Ми про це не говорили.
Знаю. Ми дали два шоу. У нас був аншлаг.
Чудово. Ви в ударі.
Це одна з небагатьох будівель, яка щось значить для батьків.
- Так. - Ще Сіднейська опера.
Прийшло багато китайців
і кантонців із Гонконгу.
Я почав із фрази... не знаю, чи таке можна казати в шоу.
Кажи!
Я сказав кантонською: «Діу ней лоу моу», що означає «Трясця його матері».
І натовп вибухнув.
Тепер я так починатиму свої шоу.
І правильно. Я дозволяю.
Це якраз... мій фірмовий стиль.
Ти любиш подорожувати й не проти поїсти.
Це чудово.
Я подорожую тільки в міста, де смачна їжа. Сказав це агентові.
А знаєш, яке місто я обожнюю? Ванкувер.
Так. Китайська кухня у Ванкувері чудова.
Вона неймовірна. Я готовий створити другу сім'ю там.
У мене немає першої, але я готовий до другої у Ванкувері.
Гаразд, Джиммі, час
для анекдоту для мого тата.
Гаразд. Він буде дуже актуальний для нас.
Азіат і єврей їдять у ресторані.
Азіат замовляє суп місо.
Єврей каже: «О, чудово.
Це їжа з твого дитинства?»
Азіат каже: «Ні, я китаєць. Суп місо японський».
А єврей каже: «Китайці, японці, в'єтнамці —
ви всі однакові».
Китаєць промовчав.
Єврей замовив салат «Веджі».
Китаєць запитує: «Ти на цьому виріс?»
А той: «Ні, це просто салат айсберг».
А китаєць: «Так, Айсберг, Голдберг, Айзенберг —
ви всі однакові».
Чудово.
- Підійшло? Не може бути! - Підійшло.
Татові б сподобалось.
Прекрасно.
- Це Джиммі О. Ян. - Дуже дякую.
Дякую. Дякую, друзі. Дякую всім.
Час для возз'єднання, і ми йдемо в особливий ресторан.
Diacá.
Що означає «звідси».
Уся їжа тут із місцевих гватемальських ферм.
- Пабло! - Привіт, Пабло.
Привіт.
Ого, суперзірки.
Як і в інших містах, усі шеф-кухарі знають одне одного.
Вони всі друзі. Дуже приємно бачити.
Дякую всім вам.
- За здоров'я. - За здоров'я.
За здоров'я.
- За здоров'я. - Будьмо.
Це шеф-кухарка Дебора Фадул.
Вона знавець месоамериканських кулінарних технік
і створює оригінальні страви,
як-от ця із чилакайотом, різновидом гарбуза,
викладеним на щось... навіть не знаю, що це.
Зачекайте.
Схоже на білу рибу.
Ні.
Це копчений виноград.
- Виноград? - Так.
Коли коптиш виноград, він набуває характерного аромату.
- Неймовірно. - Можна заощадити на рибі.
Погляньте на це. Це маїсото.
Не різото. Маїсото.
Від слова «маїс».
Його роблять із курки, яку готують 28 годин.
А ще тут чорисо з креветками,
пармезан і чипілін.
Бери, Філе. Почувайся як удома.
- Як удома? - Так.
- Змішайте все. - Змішати?
Нічого собі.
Дякую.
У мене довга ложка для цього.
- І довга рука. - Так.
Усі ці страви абсолютно нові для мене.
Боже мій.
Смаки, текстури, творче використання інгредієнтів.
Це захопливий час для Гватемали.
Як і сама природа,
ця стародавня культура відновлюється.
Творчу енергію відчуваєш буквально всюди.
Ти навіть не дивишся, руки самі роблять.
Ця подорож визрівала давно.
Я довго не міг сюди потрапити.
Мені трохи соромно за себе, бо це того варте.
Я так пишаюся новим поколінням.
Я щаслива бачити, як ви багато працюєте.
Так.
Я рада, що повернулась у Гватемалу.
Амінь.
Вітаю, Клаудіє.
На цьому шоу зазвичай закінчується,
але ми маємо ще дещо показати.
Ми потрапили сюди на початку різдвяного сезону,
коли проводять ритуал спалення диявола.
Громади по всій країні підпалюють
ці страхітливі фігури,
щоб прогнати зло й зустріти новий рік.
Погана енергія йде, а хороша приходить.
Бувай, Гватемало.
Ми ще повернемося.
Переклад субтитрів: Олександр Передерій