ORIGINALNA NETFLIXOVA DOKUMENTARNA SERIJA
Sretan, gladan čovjek
Putuje diljem mora i kopna
Pokušava razumjeti
Umjetnost tjestenine, svinjetine, piletine i janjetine
Vozit će prema tebi
Letjet će prema tebi
Pjevat će za tebe
I plesat će za tebe
Smijat će se s tobom
I plakat će s tobom
Samo jednu stvar traži zauzvrat
Nahranite ga, nahranite
Neka netko nahrani Phila
Neka ga netko odmah nahrani
RIO DE JANEIRO
U Riju sam, Rio de Janeiru,
Rio uz more. Bialystock i Leo.
To je iz filma Producenti.
Tad sam prvi put čuo za Rio de Janeiro. Što ja znam?
Znam samo glazbu.
Čuo sam da će biti vruće i bome se nisu šalili s tim.
Brazil je najveća zemlja u Južnoj Americi,
prema veličini i stanovništvu,
s više od 200 milijuna ljudi, a Rio je drugi najveći grad.
Nikad nisam vidio ništa slično.
Tu su te planine koje strše,
zaista predivno oblikovane planine.
Jedna sa slavnim kipom ovog gospodina na vrhu.
Zatim sve te doline i planine, a gdje je grad?
Ovdje.
Spektakularno!
Zovu ga "Čudesan Grad"
s vrlo dobrim razlogom.
Grabim svoj dezodorans i idem u grad.
-Zdravo. -Zdravo.
-Kako si? -Dobro, hvala. Ti?
Izvrsno. Predivna tržnica.
-Nevjerojatna, zar ne? -Kako se zove?
Praça Nossa Senhora da Paz.
Lako je tebi reći.
Tom LeMesurier, engleski emigrant, putovao je svijetom
kad je upoznao djevojku i skrasio se u Riju.
Neki to vole vruće. Valjda i on.
Tom vodi gastronomske ture pa sam u dobrim rukama
dok krećem na izlet radeći jednu od dražih stvari,
kušanje sveg voća.
Znate, kad ste na tropskom mjestu, voće je sve!
Da.
On zna što radi.
Kao brutalno ubojstvo.
Kušaj. To je njihova marakuja.
Kisela je. Pripremi se.
To je, hej. Jako dobro!
Daje se djeci za smirenje.
Savršeno. Sad sam smiren.
Gledam u njih.
Fantastične su.
-Što je to? -Super sezonski.
To je maleni mango koji se zove carlotinha.
Sazrijevaju samo mjesec ili dva.
Kušaj. Okus je zaista intenzivan.
-Čovječe. -Čudesno, ha?
-Jesi li kušao? -Ne.
Dečki, ovo vam treba.
Ovo je mango svih manga. Kako se ono zove?
Manga carlotinha.
-Carlotinha. -Savršeno.
Zapamtite to ime.
Potrpat ću ih u džepove i prijeći granicu.
Pogledaj ovo. Pitaja.
Reći ću ovo prije nego zagrizem. Voće koje me je najviše razočaralo.
Zar ne? Boja je obećavajuća i...
Tako prekrasna.
-Ima više okusa od ostalih. -Malo.
Papaja.
Puno oduševljenja.
Da.
Tako je zabavno.
-Vjeruješ da mi je to posao? -Dobar je.
-Vjeruješ li da je ovo moj posao? -Hej!
-Dobar posao. -Imamo dobre poslove.
Za poslove.
Richard, kupi ovo za svih.
-Želiš to. -Hoćemo.
-Dobro, hajdemo dalje. -Hajdemo.
-Obrigado. -Nema na čemu. Uvijek se vraćajte.
Uvijek ću se vraćati.
Znaš li za korjenastu biljku
-zvanu yucca na španjolskom. -Da.
Ja je zovem manioka, no sve je to isto.
Ako izvučeš škrob iz nje, dobiješ tapioku.
Ona je stavi u ogromno sito i trlja je.
-I izađe kao... -Kao prah.
Zagrijavanjem se pretvara u gel pa dobiješ palačinku.
-Origano. -Da.
A sad, sir sa sjevera Brazila, queijo de coalho.
Čini se lako kad ona to radi.
Kad ja to radim, napravim nered u kuhinji.
Hvala.
Obrigado.
Što misliš?
Zaista je dobro. Sviđa mi se!
No nije gotovo. Pogledaj taj pastel.
Više je vrsta. Koji ti se sviđa?
Onaj s kozicama, camarão.
I uzet ću jedan palmito. To je srce dlana.
Obrigado.
Vrlo ljuto?
Da, dobro je. Nije previše ljuto. Taman.
-Dobar, ha? -Mogao bih živjeti s tim.
Još razloga za dolazak.
Sir je unutra.
Jeo sam i nisam došao do sira.
Kao najbolji Hot Pocket ikad.
Prvi put viđen na Novu godinu 1502. kod portugalskih istraživača
koji su zamijenili zaljev za neku drugu vodenu masu
i nazvali ga „Siječanjska Rijeka" ili Rio de Janeiro na portugalskom.
Petsto godina poslije, europski utjecaj i dalje je snažan,
no zbog puno afričkog i autohtonog stanovništva,
brazilska kultura je divna mješavina.
Svi Brazilci se slažu oko nacionalnog pića
zvano cachaça.
Rađen od fermentiranog soka od šećerne trske,
kušali smo ga u restoranu Academia da Cachaça.
Poveo sam divne Jazmin i Nandu, naše vodičkinje
jer, iskreno, htio sam ljude
koji me mogu pratiti na odjelu pića
i naučiti me važnu riječ na portugalskom.
Saúde.
-Saúde. -Saúde.
Bože.
Jako je dobro!
Ovdje imaju 50 različitih vrsta cachaçe iz cijelog Brazila.
-Ova je jako dobra, zar ne? -Da.
Sad kad smo kušali samu cachaçu...
-Još pića! -Molim?
...slijedi cachaça u brazilskom koktelu.
Caipirinha!
-Saúde. -Saúde.
-Saúde, Varanda.
Richie.
Pročitao sam povijest caipirinhe.
Bila je grozna gripa prije sto godina.
Skoro pa je bila lijek zbog vitamina C iz limete.
Tako su rekli.
I alkohol koji ubija...
Koji sve ubija.
Koliko dugo postoji ovaj restoran?
Od 1985.
-Hajde. -Tad sam rođen.
-1985. -Zašto se smiješ?
-Pogledajte to. -Predivno.
Ne idemo u Akademiju samo zbog cachaçe
nego zato što smo čuli da imaju nevjerojatnu verziju nacionalnog jela,
feijoadu, gulaš od govedine i svinjetine,
crnog graha i narezanog kelja,
s divno pečenom mješavinom brašna koje se zove farofa.
Jedu ih s narezanim narančama.
Ok, vjerojatno prvo uzmem rižu, zar ne?
-Da. -Baza od riže.
-Da. -Gledat ću vas.
Dobro, sad...
-Trebala sam urediti nokte. -Trebala si.
Uzima grah. Daj joj malo mesa.
-Ne sviđa mi se... -Što je to?
Što je to?
Udarili smo cijev.
O, moj Bože!
Evo, Nanda.
Nanda.
-Dobro. -Pokrij s ovim.
Bit će ti bolje.
Možeš i meni dati komad jer volim kobasice.
-Daj da ti dam... -Da, to je to.
Sviđa mi se voće sa strane. Sve mi se sviđa.
Da.
-Pogledajte me. -Dobro.
Da, fantastično je.
Zanimaju me vaši životi u Riju. Tu si rođena.
-Ti nisi. -Ne. U Buenos Airesu.
-Isto dobro. -Jako dobro.
-Već ste radile zajedno? -Uvijek smo zajedno.
-Ne mogu živjeti bez Nande. -Kako lijepo!
Ona mi je najdraža suradnica.
Slatko. Ona to nije rekla za tebe, ali dobro.
-Ostavlja me, no dobro. -Lijepo što si rekla.
Djeca.
-Milenijalci! -Zar ne?
Sviđa mi se. No sad želim kušati...
-Ljuto. -Da.
Jako ljuto?
Da!
Glas s druge strane.
-Želiš li? -Da.
-O, Bože. -O, Bože.
Učini to!
-Prestani! -Ubit ćeš Nandu.
Drago mi je što sam vas poznavala.
Bilo mi je drago.
Umrijet ću nakon tog zalogaja.
Izvrsno je. Sad tražim feijoadu.
Ako se vratim kući, u Los Angeles ili u New York
tražit ću tko ondje ima feijoadu.
Želim je.
Trebali bismo tražiti još za tebe.
-Čega? -Caipirinhu.
Ne, onda ću se napiti.
Pogađam koja je broj jedan stvar koju turisti rade.
Penjanje na vrh Šećerne Glave.
Zove se tako jer su vreće u kojima su stavljali šećer
bile takvog oblika.
No kako su izgradili tu žičaru
da dosegnu vrh prije više od 100 godina...
Prekrasno je.
Prva postaja je planina na pola puta.
Hajde!
Nije li ovo spektakularno?
Ludi pogled.
Tu su i lešinari koji podsjećaju na smrt.
Ovo je najbolji pogled na Rio.
Ispravak, drugi najbolji pogled.
Još ima žičare.
Putovanje na Šećernu Glavu traje oko tri minute.
Odavde možeš vidjeti plažu Copacabanu.
-Desno, je li to to? -Da, to je Copacabana.
Znam ja!
Nastaviš put i pogled će se promijeniti za 1000 %.
Nikad nisam vidio tako predivan i spektakularan pogled.
Svi mi, a ne samo ja,
nego i svi iscrpljeni kamermani bili su impresionirani.
Dođite. Idite na žičaru sve do vrha.
Možete popiti piće. Možete popiti caipirinhu
koja je vrlo ukusna.
Ovo je jedno od najboljih pića!
Piti ovo piće na vrhu Rija u sumrak...
Učinite to.
Znate, već smo dosta putovali.
Ovo je jedno od najljepših mjesta koje sam vidio.
A sad najbolje ocijenjeni restoran u Brazilu.
Zove se Lasai.
Jest ću ne samo s kuharom Rafom već i njegovom ženom Malenom.
Zdravo. Dobrodošli. Drago mi je.
A ovaj maleni...
Moj sin prvorođenac, Benny.
-Benny! -Da.
Dječak mi se zove Benny.
Zdravo, Benny!
Benny je navikao na restorane?
Da, tu provodi puno vremena.
-On je maskota. -On je šef, zapravo.
Tko ne bi htio ovakvog psa posvuda?
Rafa je rođen u Brazilu, a Malena je Meksikanka, rođena u Teksasu.
Upoznali su se u školi.
-Bili smo u istom razredu. -Baš lijepo.
Neko vrijeme bili smo u New Yorku.
Posluživala je goste, a ja sam bio kuhar.
Zajedno su radili u španjolskoj Baskiji,
a otud potječe ime restorana Lasai
što znači „smiren",
a njih dvoje žele da se tako osjećam odmah na početku.
Počet ćemo s caipirinhom.
-Živjeli. -Živjeli. Za tvoj prvi put u Brazilu.
Izvrsno se provodim.
-A sad još bolje! -To je dobro.
-To je zaista dobro. -Da.
Imali su caipirinhe različitih okusa.
Pio sam s marakujom. S limetom.
I još nešto drugo.
To je problem s caipirinhom.
Zaboraviš što je bilo unutra.
Led, cachaça i mrvica šećera.
-To voće si kušao. -Vidio sam to na tržnici.
Da. Ovom voću je sad sezona.
-Zaista je dobro. -Skoro kao breskva.
-U osnovi, ovdje radimo... -Da!
Tu imamo svinjski trbuh.
Uzmi malo i pojedi.
Kao jamón.
Samo jedi.
To mi ne moraš reći.
-Što je unutra? -Hrskavi batat.
I punjen kremom od kikirikija.
Kao kolačić sreće iz kineskog restorana,
ali nema poruke unutra.
Ne, imaš nešto bolje. Kikiriki maslac.
Moj tata je jučer tu večerao.
Nakon jednog jela, pitao je
„Zašto ovo nije na meniju? Ovo je najbolje jelo tu."
Ne puštamo jelo na meniju. Mijenjamo ga svaki dan.
Tako da uvijek...
-Uvijek naljutiš nekog. -Uvijek.
Nisam ni kušao iduće,
a već sam ljut što će ga maknuti.
Avokado, koji je tu tradicija,
malo lokalnih kozica i mali listić zvan peixinho
ali pravi prijevod bio bi „ribica".
Taj me okus pomalo podsjeća na ribu.
-I? -Fenomenalno je.
Ljudi pitaju otkud mi inspiracija. Uvijek traže pozadinsku priču.
Kažem, „Ne, osjetio sam aromu uz bakine kuće.
Uvijek je baka.
Neke bake moraju biti loše kuharice, zar ne?
„Kuham kao moja baka." Što ako je bila užasna?
Ovdje ide crveno. Postalo je ozbiljno.
Živjeli.
Gledajte me popodne.
Ovo je svinjski trbuh. No ovo je najbolji dio.
To je 100 % svinjska glave.
Nema vina. Ni povrća. Ni luka. Ništa.
Poput karamele.
-Da. -Oprosti, Benny.
Benny, zažmiri.
Lako se reže.
Ovo su cikle iz našeg vrta.
Hvala.
Benny, ne znaš što propuštaš.
Hajde. Hoćeš reći da ovo mičeš s menija?
Kao i uvijek.
Ovo! Ljudi, morate požuriti dok je još na meniju.
Gle tko je tu.
Evo ga.
Pogledaj, poseban gost!
Emi. Reci bok, Emi.
Reci bok.
Zdravo, Emi.
Priča portugalski i španjolski,
ali naučio je reći bok na engleskom.
Bok!
Reci bok!
Kako su prsti danas? Ukusni? O, Bože.
Chocolatè.
Emi!
Možeš mene nahraniti.
-Uzeo bih... Emi. -Emi.
Da?
-Izvoli. Hajde. -Da.
Da!
To je to. To je tajna.
Hoćemo obaranje ruku za to?
Sad idemo u jedno od najpopularnijih mjesta u Riju.
To je slastičarnica Confeitaria Colombo.
Ovdje je od 1894.
Veličanstvena palača.
Tu možete kušati izvrsnu slanu hranu i odlične slastice.
Karioka je stanovnik Rija.
Hoćeš li poslasticu?
To je idealno mjesto za druženje s njima.
-Želiš li desert? Voliš li... -Sve.
-Sve voliš? -Da!
-Voliš li ovo? -Što je ovo?
Ne znam. Kušaj pa ćeš vidjeti.
Ukusno je.
Hvala.
Najbolji si.
-Mogu li te poljubiti? -Da.
Dobro.
Bok!
Ovo je najbolje mjesto!
Rio je u tropima i ne dopuštaju vam da to zaboravite.
Pogledajte taj park. To je samo njihov javni park.
No vi ste u tropskoj prašumi!
Ovo je mala špilja. Nisam znao što je i ušao sam.
To je akvarij i možete vidjeti piranje!
Hodam ovim stazama i čujem nešto.
To su...
majmuni!
Richard, silazi!
Sad idem na mjesto zvano Aconchego Carioca.
Aconchego znači prijatan i prijateljski, kao i tip s kojim se sastajem.
G. Phil je u gradu!
-Kako si, prijatelju? -Kako si?
Guga Rocha je slavan ovdje.
Ima TV seriju. Odličan je kuhar.
Istraživač gastronomije, zar ne?
Da. Zaljubljen sam u hranu otkad sam bio dijete.
Tad sam htio znati više o porijeklu hrane
i otkud dolazi.
Brazil je super zato što...
-Hola! -To je super u Brazilu.
Da.
Upoznaje me s nekim novim pomodnim jelom
kojeg rade s klasicima, kao što su kuglice feijoada.
Da! Imaju kuglice feijoada.
Možda bi trebali doktoru.
To je naše nacionalno jelo koje je postalo bolinho.
Bolinho su okruglice.
To je gulaš pretvoren u kuglicu.
U kuglicu, da.
Živjeli.
Da, izvrsno je.
Brazilska hrana raznolika je kao i stanovništvo
čemu su doprinijeli Afrikanci dovedeni tu kao robovi.
To se vidi u brazilskoj kuhinji.
Kad su Afrikanci pobjegli od ropstva,
počeli su se okupljati u plemenima,
-mjestima otpora. -Da.
Ljudi iz Nizozemske i Francuske i domoroci
pružali su otpor.
-Da. -Tu je počela brazilska hrana.
Bilo je to prvo mjesto gdje su slobodni ljudi sjedili pored vatre
i pitali: „Što ćemo sad jesti?"
Sjedili su pored vatre, jeli hranu kojoj su svi doprinijeli.
Stvorili kulturu.
Mislim da je to početak brazilske kulture.
O, moj Bože!
-Sad je ovo bum, bum! -Sviđa mi se.
-Može jedna? -Da!
Dobro. Sad ćeš... bum.
-Božanstveno je. -Kozice su tu. Ne samo umak.
Ako ne staviš kozice u umak od kozica, možeš upasti u svađu.
-Ljudi će poludjeti. -Hvala.
Napravljeno je od korijena tapioke. Svi jedu tapioku.
Ja sam manijak za manioku.
-Manioka... -Manijak.
Mogu li učiniti nešto kao ti?
Da.
-Ovo je za tebe. -Što?
Dođi, Richarde.
-Zašto? -Kušaj ovo! Dođi, molim te.
O, moj Bože!
Hola!
Specijalitet mu je kuhinja sjeveroistoka Brazila
kao ova hrpa sira sa grila, suhog mesa, luka i ostalog
što ne mogu dovoljno brzo jesti.
Dobro je? Hrana za utjehu.
Jesus!
-To su svinjska rebra s guavom. -Da.
To je tijesto angu.
-Kao kukuruzna kaša. -Da.
A unutra... sir.
Super! Sir je uvijek dobar.
-Umak je fantastičan. -Čudesno.
Stavljam ga bez razmišljanja.
-Izvrsno paše s ovim. -Da, kao umak za roštilj.
Voćno. U Brazilu volimo stavljati voće u svašta.
-Imate puno voća. -Imamo puno voća.
-Što ćeš učiniti? -O, moj Bože!
Vrijeme je za desert, a to je varijanta
klasične brazilske poslastice od sira i guave
zvana „Romeo i Julija".
No jedina je tragedija što jedva ima dovoljno za mene.
-To je dobro. -Da.
Nikad to ne bih naručio.
-Tako je jednostavno. -Da? Sirni štapići sa želeom.
Sa želeom od guave.
Vrlo je ukusno.
Volio bih da ljudi rade ono što ja radim.
-Vjerujem tebi. -Da.
Ovdje rade nešto što nikad nisam kušao.
Vjeruj lokalcima.
Inače bih naručio jelo koje mi je poznato
-jer ne bih volio biti razočaran. -Da.
No želim reći ljudima, neka vas vodi čovjek koji zna
i neka on preuzme kontrolu.
Vi samo budite putnik s otvorenim ustima.
-Kao psi na prozoru. -Da.
To sam ja.
U Riju vam ne mogu promaknuti favele.
Od padina do kotlina,
favele su nastale početkom 20. stoljeća kao sirotinjska naselja
za karioke koji si nisu mogli priuštiti drugo.
Danas su trajna naselja
s četvrtinom gradskog stanovništva.
Iako su siromašna područja,
puna su života i kulture koje definiraju grad.
Idem u restoran Na Minha Casa s kuharicom Flaviom Quaresma
upoznati nekog tko mijenja stvari za mlade ljude u favelama.
-Hola. -Zdravo.
Kuhar João Diamante provodi program koji daje djeci u favelama
pristup školovanju i praksi u kulinarstvu.
Njegovo prezime Diamante je "dijamant" na portugalskom
pa se program zove „Dijamanti u kuhinji".
Ovo mu je žena.
-Drago mi je. -Zdravo.
Kako su se upoznali?
-Bili su vrlo mladi. -Da.
Na plesu. Dobar je plesač. Tako je sve započelo.
-Zaista? -Da.
Pričaj mi o ovom mjestu.
Kad je počeo, razmišljao je...
„Kako mogu pomoći ovim ljudima u favelama?"
Da.
Dati im izbor da krenu dobrim putem.
-Da. -I on je rođen u faveli
i mnogo mu je prijatelja krenulo lošim putem,
prijatelji su umrli zbog loših stvari, društvenih problema kojih imamo.
Kad je počeo kuhati, rekao je
da ovo može promijeniti mnoge živote.
Naučiti ih da budu dobre osobe.
-Da. -Pokazati im svijet i što mogu učiniti.
Jesu li ovi ljudi dio programa?
Dio su programa. Ona je bila u trećoj ekipi.
Sad je zamjenik glavnog kuhara.
A ovaj mladić?
On je student gastronomije.
-Kako se zoveš? -Priscilla.
Vinicius.
Sigurno se ponosiš ljudima koji dođu tu.
Jedino što traži jest „Podijeli sve što naučiš."
-Proslijedi. -„Ne zadrži za sebe."
-Podijeli. Da. -Da.
Kao što dijele sa mnom divnu hranu.
Jaja su savršena.
Ovo moraš kušati. To je polvilho. A ovaj je sa sirom.
Da.
-Malo sira unutra. -Ima sira unutra.
Izvrsno.
Što je ovo?
Naš brazilski krem sir.
Staviš ga ovdje?
-Možeš, naravno. -Zašto ne?
Znate kad kupite sir brie u trgovini i uzmete ga kući,
pustite ga da odstoji pa počne curiti?
Pa upravo taj fini dio koji se maže ovako?
To je bilo unutra.
To je njihov krem sir. Da.
Obožavam ovo. Mogu li kupiti?
Da uzmeš kući?
Kako se zove da ga kupim u trgovini?
Requeijão.
Bolje mi to zapiši.
-Jesi li ga ikad stavio? -Nikad.
Daj, možda otkrijem nešto.
-Maravilhosa. -Nema na čemu.
To je torta od kukuruza, goiabada.
To zovemo goiabada.
Volim kad s očima napravi...
Tako je svježe i lagano.
Sinoć sam pio scotch viski s malo kokosove vode.
Ne!
-Genijalno. -Odlično je.
Dobar koktel.
I također ti pomaže da ti se tijelo...
opusti.
Da, i onda plešeš i upoznaš svoju ženu.
Zato je hrana tako važna.
Da, uvijek.
I vrlo je... važna za njega.
Ostao je bez mnogo prijatelja zbog problema s drogom.
Odaješ im počast radeći nešto predivno.
Za mene je ovo oblik umjetnosti.
To je način na koji izražavamo osjećaje,
znaš, našu ljubav, čak i našu frustraciju.
Bilo da je to slika, skulptura. Divna jaja.
On je... ne znam to reći na engleskom.
Kad imaš dijamant i ovo napraviš.
-Poliraš. -Poliraš.
Pa João polira dijamante u kuhinjama Rio de Janeira.
-Posvuda ima dijamanata. -Da.
Samo trebaš tražiti.
Tu smo baš u vrijeme karnevala.
Ogromna je to proslava, a kad kažem "ogromna proslava"
mislim na stotine tisuća ljudi koji se okupljaju na plaži Copacabani.
Nisam vidio ništa slično.
Brazil je najveća katolička zemlja na svijetu.
Karneval im je Pokladni utorak.
Sezona zabave prije korizme.
MIR
Tako zabavno i druželjubivo...
spomenuo sam i ljude?
Sigurno sam najneuglednija osoba u cijelom Brazilu.
Jedan je način da to popravim. Vrijeme je za užinu.
Idemo u Bar Do David.
Ovo je David, a ovo njegova kći Gabby
i jest ću puno međuobroka.
Taj lagodni životni stil karioka obogaćuju
izvrsni prutići zvani botecos.
Ležerno mjesto koje se ponekad nastavlja na ulicu
gdje možete fino popiti i pojesti.
Shvaćaju to vrlo ozbiljno
i zapravo drže boteco gradska natjecanja,
a ovom mjestu pobjeda nije strana.
Predivno je.
Ovo je salata od morskih plodova.
Morski plodovi...
-S bijelim grahom. -Da.
Osvojili smo prvo mjesto.
Na natjecanju ovdje u Riju za najbolju hranu u Brazilu.
-Sviđa li ti se? -Jako. Da.
Krećemo.
-Ovaj ima slaninu... -Da.
-Govedinu... -Da.
I...
Kukuruz sa sirom i suhom govedinom.
Dobro je!
-Da? -Da, to mi je najdraže ovdje.
Sve bi ovo bilo tako popularno u SAD-u.
Da?
Da. Ljudi vole hranu koja izgleda poput hamburgera.
Zabavno je štogod jedeš s rukama.
Festival!
I onda rebarca.
-Dobro, želim veliki komad. -Vrlo je ukusno.
-Dobro je? -Jamón!
Neka netko doma zapamti.
Salsa sa ananasom na sporo kuhanim svinjskim rebarcima.
-Dođi ovdje! -Hajde, molim te.
-Uživaj. -Hvala.
-Božanstveno je. -Božanstveno.
Božanstveno je hodati ulicom bez odjeće
i ovo jesti, zar ne?
-Da. -Da.
Ljudi u Riju su malo preslobodni s tijelom.
-Kako se zoveš? -Felipe.
-Molim? -Felipe.
Znaš li moje ime?
Felipe?
-Voliš li ljuto? -Da.
Vrlo je ljuto.
Činiš se dobro.
Mi Phillipi smo jaki.
Copacabana, Ipanema, to su imena za koja smo čuli
i to su imena glavnih plaža u srcu Rija.
Svi ovdje žive na plaži, a neki dođu tu umrijeti.
-SUP daska. -Da.
-Jesi li pokušao? -Ne.
Ne može svatko nositi ovakav šešir,
a ja sam sigurno svatko.
Prvo moraš pronaći ravnotežu na dasci.
Rođen sam s dvije strane, ravnotežom i jakom guzom.
Ovdje ti mora biti ravnoteža.
U sredini. Jedan, dva, tri.
-Dobro. -Dobro. Lagano.
-Hajdemo! -Zaista? To je bila poduka?
Zbogom svima.
Sad dramatična glazba.
Dobro.
Pazi.
-Tamo veslaj. -Gdje?
Pogledajte me. Ja sam Brazilac.
O, moj Bože. Glupi Richard!
Dobro došli u Rio.
Uzimam brod idući put.
Ne znam kako ću se oporaviti od ovog.
Čekaj, ipak znam. Užina!
Malo pršuta di Parma.
Pršut di Parma, masni sloj je važan dio.
„Masni sloj".
Lijepo se nakuplja.
Srce palme zovu pupuña.
Pupuña! Nemojte popljuvati pupuñu, ljudi.
Pupuña, da.
Čileanski losos s bananom.
-Hoćeš li mi izabrati dobar komad? -Naravno.
Hoćeš doći sa mnom u drugi bife?
Gle, pčelinje saće su predivne.
Sir Provolone?
Obrigado.
To je to.
Sjećate se Bar Do Davida? Očito je dobra vibra hrane u ovoj ulici
jer je odmah do Bar Do Davida
poznato mjesto za sendviče zvano Cervantes.
Zašto je slavan?
Evo zašto.
Cervantes je mjesto za kasnu večer gdje se nakon sati i sati pijenja
ljudi dolaze na sebe s ovim izdašnim sendvičima.
No to sam preskočio i išao ravno na izdašni dio.
Novi najbolji prijatelj Guga pomaže mi da naručim pravu stvar.
Naručit ćemo Cervantes Special...
Ne znam portugalski, ali to razumijem.
„Želiš li meni? Ne treba mi!
Koliko dugo dolazim? Vrijeđaš me!"
Zar si lud?
Uzet ćemo Cervantes Special. Filet mignon s paštetom.
-Foie gras. -Foie gras.
Nije to foie gras nego kokošja jetra. I ananas.
-I dobro je. -Sigurno jest.
Rebarca s ananasom sam tamo jeo. Izvrsno.
-Odmah pokraj? -Da. Kušat ću sve u ulici.
Zdravo!
-Trebat će ti dobar ubrus. -Dobar ubrus... Pogledajte ovo.
Vidite li svi?
Nadam se da vidite jer neće biti ovdje još dugo.
-Vraški sendvič. -Da.
Ponekad može biti doručak jer ako izađeš...
-Baš zdravi doručak. -Izađeš navečer,
a ponekad noć u Rio de Janeiru završava u 9 ili 10 h.
-Zbilja? -I dođeš ovdje,
pojedeš sendvič i odeš spavati u podne.
-Dobro, čini se da ti ne radiš. -Da, subotom, znaš?
Možda ponedjeljkom. Ne, ipak ne.
-Moraš staviti čili -Čili.
Puno je to.
-Previše? -Da.
-Richard. -Znam, idem s tobom.
Molim te, dobro.
Učinit ćemo to.
O, moj Bože.
Molim te, nemoj umrijeti.
-Bijeli pijesak... -Ukusno.
Ananas u sendviču.
Zdravo!
U Rio de Janeiru sam koji je iskreno
jedno od najspektakularnijih mjesta koje sam vidio na zemlji.
Vidim fotografije. Predivne su.
Nije li predivan?
Planine i more. Što još možeš poželjeti?
Što još možeš poželjeti? To im treba biti moto.
„Rio de Janeiro. Što još možeš poželjeti?" Ja sam poželio nešto.
Gle, donijeli su mi... Ovo je specijalitet.
Brigadeiro, zar ne?
To na portugalskom znači „super kremaste kuglice".
Je li čokoladan?
Tako ludo mekan
s malim čokoladnim mrvicama na vrhu.
O, moj Bože, kako dobro.
Krug sa sirom.
Kruh sa sirom?
Da.
Monica, donosim ti nešto.
Jesi li kušala cachaçu?
Je li to alkohol?
Znam put do srca moje žene. Ide kroz bocu.
Ali ovo, čovječe.
Išli smo na mjesto koje se zove Academy of Cachaça.
-Tvoj raj. -Najdraža akademija.
-Da, tvoja najdraža. -Od čega je rade?
Od šećerne trske. Poput ruma, ali blaže.
Kažem ti, možeš ih popiti tri
kao da piješ Hawaiian Punch. I onda si mrtav.
Kasnije te ošamuti,
pokrade te kao lopov u noći.
Bilo je... Zbilja se osjeti.
Imamo li vic danas?
Imam priču s...
Vic s plažom.
„Vic s plažom".
„Vic s plažom". Slaže ih u kategorije.
„Da vidimo, gdje je sad? Rio de Janeiro. Imaju plaže ondje?
Znam što ću reći."
Majka i njeno dijete se igraju na plaži.
I odjednom je došao veliki val
i pomeo je dijete s plaže.
Majka je postala histerična i pomolila se Bogu.
Rekla je: „Bože, molim te. On mi je sin jedinac!
Molit ću se svaki dan. Molim te, vrati mi ga."
Nakon nekoliko minuta, val je došao.
I dijete se vratilo.
I majka je bila jako sretna. „Hvala ti, Bože. Puno hvala.
Održat ću svoje obećanje.
Usput, još jedna stvar.
Imao je šešir."
To je...
Hajde, dobar je vic.
Sretni smo što si se dobro proveo,
a bilo mi je najdraže kad si plesao.
Vraški sam plesač.
-Zar ne, tata? -Jesi.
Više-manje.
-Dobro. Bok. -Bok svima!
Imam pitanje za vas za kraj.
Volite li meso?
Znate što je churrascaria?
To je divovski roštilj.
Razni dijelovi mesa kuhaju se na mačevima iznad vatre i ugljena
obično začinjeni samo solju. Savršena grupna aktivnost
i odlična stvar za moj posljednji obrok u Riju.
-Kako si? -Dobro.
Lijepo vas je vidjeti.
Malo okupljanje. Mali oproštaj. Posljednji naklon za ljude.
-Lijepo te je vidjeti. -Zdravo, dragi.
Dobro, tko je gladan?
-Mi smo. -Svi!
Prvo je švedski stol sa salatom da pomisliš da si zdrav.
Kad sam na mjestu poput ovog, nije me briga za povrće.
Dobro, mrkva.
Uzet ću i brokulu, kvragu.
Saúde!
-Živjeli! -Živjeli. Saúde!
Pogledajte naš pogled.
-Znaš li priču o ovome? -Znam.
ASSADOR
To je podmetač i kad si spreman da ti donesu meso
okreneš ga da se vidi zelena strana.
Dok god se zelena strana vidi, donijet će ti meso.
-Okrećem na zeleno. -I ja.
-Zeleno! Spremni smo. -Hajdemo.
Je li ovo izmišljeno prije semafora?
Imam puno sranja na tanjuru. Čekaj. Imam...
Tanjur mi je pun glupog povrća.
Zdravo.
Oguliš ih nožem ili ih uzmeš hvataljkama.
Nećete vidjeti više mesa od ovog.
-Tako brzo. -Piletina! Volim je.
-Jesi li siguran? -Jesam.
-Puno je! Ne... -Ništa...
Što ako je volim?
Hajde! Pričekaj.
Veoma je dobro.
Moraš se čuvati za najbolji dio.
Zvijezda večeri.
Nisam baš pametan.
Dobro.
To je odrezak tomahawk. Sviđaš mi se.
Predivno.
-To je poznati brazilski komad. -Picanha?
-Picanha. -Da, izgleda poznato.
Zaista lijepo.
Obrigado.
Pogledajte me.
Svinjska rebarca. Da!
„Nahranite Phila."
Netko ga hrani.
Da! Toliko hrane i još stiže?
-Da, još puno. -Da.
Većinom kad ovoliko pojedem
ležim u taksiju, držim se za trbuh
i jecam: „Trebao sam stati prije."
Evo ga, janjeće rame.
-Janje je, ali ne to janje. -Ne koje ti želiš,
-Janjeća rebarca. -Dobro.
Gle što radim.
Da! To je dosta.
Prošao si kroz crveno.
Puno sam naučio ovdje u Riju,
ali jedna stvar se ističe.
Koliko god volim krajolik, okolinu,
atmosferu mjesta,
ljudi se ističu.
Uvijek su to ljudi.
Ne samo jer su fizički predivni,
nego zbog njihovog duha,
njihovih osmijeha.
Brzo sam se sprijateljio.
I to je tajna života, ljudi. Sklapanje prijateljstava.
-Jedite. -Živjeli.
-Dobro. -Uvijek.
-Živjeli.
Jesti i piti s prijateljima.
-Opet? Opet moram početi... -Što još imaju iza?
Dođite sjesti za njegov stol
Ako ste tužni, gladni, voljni i kadri
Vidjeti kako lomljenje kruha
Može stranca pretvoriti u prijatelja
Vozit će prema tebi
Letjet će prema tebi
Pjevat će za tebe
I plesat će za tebe
Smijat će se s tobom
I plakat će za tebe
-Samo jednu stvar traži zauzvrat -Nahranite ga
Nahranite Phila, molim
O, molim vas, nahranite Phila
Nahranite Phila sad
Prijevod titlova: Ivone Mataija