‎UN SERIAL DOCUMENTAR ORIGINAL NETFLIX
‎Un bărbat vesel și flămând
‎Se preumblă peste mări și țări
‎Ca să înțeleagă
‎Arta din paste făinoase, porc, pui și miel
‎El vă va conduce
‎Cu el veți zbura
‎El vă va cânta
‎Și va dansa
‎Va râde cu voi
‎Și va plânge pentru voi
‎În schimb cere un singur lucru
‎Cineva, cineva
‎Poate cineva să-l hrănească pe Phil?
‎Cineva să-l hrănească acum
‎Sunt în Rio. Rio de Janeiro.
‎Rio de lângă mare-o. Bialystock și Leo.
‎A fost o trimitere la ‎Producătorii.
‎Așa am auzit prima oară de Rio de Janeiro.
‎Ce știu eu? Știu despre muzică.
‎Am auzit c-o să fie cald ‎și n-a fost păcăleală.
‎Brazilia e cea mai mare țară ‎sud-americană ca întindere și populație.
‎Are peste 200 de milioane de locuitori. ‎Rio e al doilea oraș ca mărime.
‎N-am mai văzut un loc ca ăsta.
‎Munții frumos conturați se înalță semeți.
‎Pe unul stă cocoțată ‎vestita statuie a acestui domn.
‎Văile alternează cu dealurile. ‎Și orașul unde e?
‎E vârât și el acolo.
‎E spectaculos.
‎I se spune „Orașul Minunat”.
‎Și pe bună dreptate.
‎Cu antiperspirantul la mine, ies în oraș.
‎- Bună! ‎- Bună!
‎- Ce mai faci? ‎- Bine, tu?
‎- Grozav. Ce piață frumoasă! ‎- Nu-i minunată?
‎Cum îi zice?
‎- Praça Nossa Senhora da Paz. ‎- Ție ți-e ușor să zici.
‎Tom LeMesurier e un britanic ‎care plecase prin lume.
‎A cunoscut o fată și s-a stabilit în Rio.
‎Unii vor picant. Pasămite și el.
‎Tom e ghid culinar, ‎deci mă aflu pe mâini bune.
‎Îmi încep călătoria ‎cu ceva ce îmi place la nebunie:
‎să gust fructe.
‎Când ești într-o destinație tropicală, ‎fructele sunt totul.
‎Da.
‎Se pricepe omul.
‎Îl căsăpește.
‎Gustă din ăsta. E fructul pasiunii, ‎maracujá.‎ Vezi că e acru.
‎Asta e! Foarte bun.
‎Ăsta se dă copiilor drept calmant.
‎Perfect. Și eu m-am calmat.
‎Mă uit la ăsta.
‎Ăsta e fenomenal.
‎- Ce e? ‎- E un fruct de sezon.
‎E un mango micuț, numit ‎carlotinha.
‎Se găsește doar o lună, două.
‎Gustul e foarte puternic.
‎- Măiculiță! ‎- Grozav, nu?
‎- Tu ai gustat? ‎- Nu.
‎Trebuie să mâncați. Neapărat.
‎Ăsta e mango de mango. Cum îi zicea?
‎Manga carlotinha.
‎- Carlotinha. ‎Țineți minte! ‎- Perfect.
‎Îmi căptușesc buzunarele și trec granița.
‎Fii atent! Fructul dragonului.
‎Spun asta înainte să mușc. ‎E cel mai dezamăgitor fruct din lume.
‎- Nu? Culoarea promite mult, dar înșală. ‎- E superbă.
‎- Ăsta are ceva gust. ‎- Un pic.
‎Papaya.
‎Multe exclamații.
‎Da.
‎Ce-mi place!
‎- Ce serviciu am! ‎- Un serviciu bun.
‎Dar și eu!
‎- Și tu! ‎- Avem servicii bune.
‎- Richard, să cumperi pentru toți. ‎- Cumpărăm.
‎- Bine. Mai departe! ‎- Hai!
‎- Obrigado. ‎- Cu plăcere. Să reveniți mereu.
‎O să revin mereu.
‎Probabil știi o rădăcină ‎căreia în spaniolă i se spune „yucca”.
‎Eu îi spun de mic „cassava”, dar e totuna.
‎Dacă extragi amidonul din plantă, ‎obții tapioca.
‎Doamna o pune pe sită și o frământă.
‎- Se transformă… ‎- În pudră.
‎La căldură, devine gelatinoasă. ‎Rezultă un fel de clătită.
‎- Oregano. ‎- Da.
‎Și brânză din nord-estul Braziliei, ‎queijo de coalho.
‎La ea pare ușor.
‎Eu fac dezastru în bucătărie.
‎Mulțumesc.
‎Obrigado.
‎Ce părere ai?
‎E foarte bine. Îmi place.
‎Dar nu s-a terminat. Uitați ce ‎pastel!
‎Sunt mai multe. Ție care-ți place?
‎Cel cu creveți, ‎camarão.
‎O să-mi iau și ‎palmito‎, inimă de palmier.
‎Obrigado.
‎E iute rău?
‎E bun, nu foarte iute. Exact cât trebuie.
‎- E bun, nu? ‎- M-aș împăca cu el.
‎Alt motiv să veniți.
‎Are și brânză.
‎Mâncam și nu dădeam de brânză.
‎E o gustare grozavă.
‎Exploratorii portughezi l-au zărit primii ‎în ziua de Anul Nou 1502.
‎Dar l-au confundat cu un alt fel de apă
‎și au botezat locul „Râul lui Ianuarie”, ‎adică Rio de Janeiro în portugheză.
‎După mai bine de 500 de ani, ‎influența europeană e încă puternică.
‎Populația africană și cea indigenă ‎sunt și ele numeroase.
‎Astfel, cultura braziliană ‎e un potpuri frumos.
‎Toți brazilienii se mândresc ‎cu băutura lor națională, cachaça,
‎obținută din suc fermentat ‎de trestie de zahăr.
‎Am mers să o degustăm ‎la Academia da Cachaça.
‎Le-am luat cu mine pe Jazmin și pe Nanda, ‎mijlocitoarele noastre.
‎Voiam oameni care să țină pasul cu mine ‎la capitolul băutură
‎și care să mă învețe un cuvânt important.
‎Saúde!
‎- Saúde! ‎- Saúde!
‎- Saúde, ‎Varanda! ‎- Saúde!
‎Doamne!
‎E foarte bună.
‎Aici au 50 de feluri de cachaça, ‎din toată Brazilia.
‎- Ăsta e un sortiment excelent. ‎- Da.
‎Am încercat cachaça simplă.
‎- Mai aduceți! ‎- Ce?
‎Trebuie să încercăm și cocteilul național…
‎Caipirinha!
‎- Saúde! ‎- Saúde!
‎- Saúde, ‎Varanda!
‎Richie!
‎Am citit istoria caipirinhei.
‎Acum o sută de ani ‎a bântuit o gripă cumplită.
‎Caipirinha se bea ca medicament ‎datorită vitaminei C din limete.
‎Așa scria.
‎Mai conține și alcool, care ucide…
‎Care ucide tot.
‎Restaurantul ăsta, nu știu de când…
‎De la 1985.
‎- I-auzi! ‎- Atunci m-am născut eu.
‎- În 1985? ‎- De ce râzi?
‎- Ia te uită! ‎- Ce frumos arată!
‎N-am venit la Academia ‎doar pentru cachaça.
‎Am auzit că aici se mănâncă ‎o versiune minunată a mâncării naționale,
‎feijoada, ‎o tocană ‎cu carne de vită și de porc,
‎cu fasole neagră, varză kale tocată,
‎la care se adaugă ‎farofa, ‎un amestec gustos de făinuri prăjite
‎și bucăți de portocală.
‎- Întâi se întinde un pat de orez, nu? ‎- Da.
‎O să mă uit la voi.
‎- Trebuia să-mi fac unghiile. ‎- Așa e, trebuia.
‎Pune fasole… Dă-i și niște carne!
‎Nu-mi place…
‎Ce-i aia?
‎Ce-a fost aia?
‎Se pare c-am dat de-o conductă.
‎Doamne!
‎Poftim, Nanda!
‎Nanda…
‎- Bine. ‎- Acoperă-l. O să te simți mai bine.
‎Poți să-mi dai și mie. ‎Mă prăpădesc după cârnat.
‎- Hai să-ți pun… ‎- Așa!
‎Îmi place garnitura de fructe. ‎Îmi place tot.
‎Da.
‎- Uitați-mă cum înfulec! ‎- Bine.
‎E fabuloasă.
‎Povestiți-mi ce faceți în Rio. ‎Tu te-ai născut aici.
‎- Tu, nu. ‎- Nu, la Buenos Aires.
‎- Și acolo e bine. ‎- Foarte bine.
‎- Ați mai lucrat împreună? ‎- Suntem nedespărțite.
‎- Nu pot trăi fără Nanda. ‎- Ce drăguț!
‎Cu ea îmi place cel mai mult să lucrez.
‎Drăguț! Ea n-a zis la fel, dar mă rog.
‎- Mă părăsește, dar nu-i nimic. ‎- E frumos că tu spui asta.
‎Copiii ăștia!
‎- Milenialii ăștia! ‎- Nu?
‎Îmi place, dar acum vreau să încerc…
‎- Niște iuțeală. ‎- Da.
‎E iute-iute?
‎Da!
‎O voce din neant.
‎- Vrei? ‎- Da.
‎Doamne ferește!
‎Să te văd!
‎- Nu mai pune! ‎- O omori pe Nanda.
‎Mi-a făcut plăcere să vă cunosc.
‎Și nouă.
‎O să mor după îmbucătura asta.
‎Mâncarea asta e grozavă. ‎De-acum o să caut‎ feijoada.
‎Acasă sau la Los Angeles sau la New York,
‎mă interesez unde se mănâncă ‎feijoada.
‎Vreau ‎feijoada.
‎Să-ți mai comandăm unul.
‎- Un ce? ‎- Caipirinha.
‎Nu, că mă bag în fața mașinilor.
‎Cred că principala activitate turistică ‎este urcarea pe muntele Pão de Açúcar.
‎Se numește așa fiindcă forma lui amintește ‎de sacii de zahăr.
‎Cum a fost construit acum o sută de ani ‎telefericul cu care se ajunge în vârf…
‎Ce frumos!
‎Faci un popas pe primul munte, ‎la jumătate ascensiunii.
‎Măi să fie!
‎Doar mie mi se pare spectaculos?
‎Ce priveliște!
‎Bine că vin vulturii ‎să-ți amintească de moarte!
‎Aș zice că de aici vezi Rio cel mai bine.
‎Corecție, aproape cel mai bine.
‎Mai e o porțiune de teleferic.
‎Până la Pão de Açúcar ‎facem aproximativ trei minute.
‎Se vede plaja Copacabana.
‎- Aia e, nu? ‎- Da, aia e plaja Copacabana.
‎Știu și eu chestii!
‎Mergi până la capăt ‎și priveliștea se schimbă radical.
‎N-am mai văzut ‎o priveliște atât de superbă.
‎Suntem cu toții dați pe spate. ‎Nu doar eu, ci și blazații cameramani.
‎Veniți aici, luați telefericul, ‎mergeți până sus.
‎Puteți să beți ceva, ‎de exemplu un delicios cocteil caipirinha.
‎Asta e una dintre băuturile vieții mele!
‎Să bei așa ceva ‎deasupra orașului Rio la asfințit…
‎Faceți asta!
‎Am călătorit un pic până acum.
‎Locul ăsta e dintre cele mai frumoase ‎pe care le-am văzut.
‎Mergem la restaurantul Lasai, ‎cotat numărul unu în Brazilia.
‎Mănânc cu maestrul bucătar Rafa, ‎cu soția lui, Malena…
‎Bun venit! Mă bucur să te cunosc.
‎Și cu dumnealui.
‎El e primul meu băiat, Benny.
‎- Benny! ‎- Da.
‎Am și eu un băiat Benny.
‎Bună, Benny!
‎E obișnuit cu restaurantele?
‎Da, petrece mult timp aici.
‎- El e mascota. ‎- El e șeful, de fapt.
‎Cine n-ar vrea câinele ăsta în preajmă?
‎Rafa e născut și crescut în Brazilia.
‎Malena e mexicană, născută în Texas. ‎S-au cunoscut la școala de bucătari.
‎- Am fost colegi de clasă. ‎- Drăguț!
‎Am locuit o vreme în New York.
‎Ea se ocupă de clienți, eu, de bucătărie.
‎Cei doi au lucrat împreună ‎în Țara Bascilor.
‎De acolo vine numele localului, Lasai. ‎Înseamnă „liniștit” în bască.
‎Iar ei vor să mă facă ‎să mă simt‎ lasai‎ numaidecât.
‎Începe cu niște caipirinha.
‎- Noroc! ‎- Pentru prima ta vizită în Brazilia!
‎Mă simt minunat.
‎- Mă simt și mai minunat. ‎- Bine!
‎- E foarte bun. ‎- Da.
‎Erau mai multe feluri de caipirinha.
‎Am băut cu fructul pasiunii. ‎Am băut cu limetă. Și încă ceva.
‎Asta e problema cu caipirinha.
‎Uiți cu ce era caipirinha.
‎Gheață, cachaça și un picuț de zahăr.
‎- Din fructul ăsta ai gustat. ‎- L-am văzut la piață.
‎Da. În perioada asta se coace.
‎- E foarte bun. ‎- Aduce cu piersica.
‎- Ce o să mâncăm noi aici… ‎- Da!
‎Avem niște piept de porc.
‎Iei și bagi în gură.
‎E ca‎ jamónul.
‎Mănâncă, nu te opri.
‎Nu-i nevoie să-mi spui.
‎- Ce e aici? ‎- Cartofi dulci crocanți.
‎Umpluți cu cremă de arahide.
‎Ca un fursec norocos ‎de la restaurantul chinezesc.
‎Dar fără răvaș înăuntru.
‎Nu, și mai bine, cu unt de arahide.
‎Tata a mâncat aici aseară.
‎L-am servit cu ce aveam.
‎Cică: „De ce nu păstrați felul ăsta ‎în meniu? E cel mai bun.”
‎Dar noi nu ținem nimic în meniu. ‎Gătim zilnic altceva.
‎Deci mereu…
‎- Supărați pe careva. ‎- Mereu.
‎Nici n-am gustat felul următor ‎și sunt supărat că-l scoate din meniu.
‎Tradiționalul avocado, ‎crevete din partea locului
‎și o frunză numită ‎peixinho, ‎care s-ar traduce ca „peștișor”.
‎Aduce un pic la gust cu peștele.
‎- Da? ‎- E fenomenal.
‎Mereu sunt întrebat ce mă inspiră. ‎Lumea vrea să audă o poveste.
‎„Am simțit aroma din casa bunicii.”
‎Mereu e vorba de bunica. ‎Apropo, precis unele bunici gătesc prost.
‎„Gătesc ca bunica.” ‎Și dacă bunică-ta gătea oribil?
‎Vine vinul roșu. Se îngroașă gluma.
‎Tim-tim! ‎Noroc!
‎Ce fac eu ziua!
‎Ăsta e piept de porc. ‎Dar partea cea mai bună e asta.
‎Numai cap de porc. Fără vin, ‎fără legume, fără ceapă, fără nimic.
‎- Parcă e caramel. ‎- Da.
‎Îmi pare rău, Benny.
‎Benny, nu te uita.
‎Ce fraged e!
‎Sfecla e din grădina noastră.
‎Mersi.
‎Benny, nu știi ce pierzi.
‎Vrei să-mi spui ‎că scoți preparatul ăsta din meniu?
‎Ca întotdeauna.
‎Bunătatea asta? ‎Oamenilor, veniți fuga, cât mai prindeți!
‎Cine a venit!
‎Ia te uită!
‎Țac, invitatul de onoare!
‎Emi, spune „bună”.
‎Spune „bună”.
‎Bună, Emi!
‎Vorbește portugheză și spaniolă,
‎dar a învățat ‎să zică și în engleză „bună” și „pa”.
‎Bună!
‎Zi „bună”!
‎Cum sunt degetele azi? ‎Sunt gustoase? Mamă, mamă!
‎Chocolate.
‎Emi!
‎Dă-mi mie în gură.
‎- Nu refuz. Emi! ‎- Emi!
‎Da?
‎- Așa! Mănâncă! ‎- Da.
‎Da!
‎Asta e! Ăsta e secretul.
‎Facem skanderbeg pentru ea?
‎Mergem într-un loc foarte la modă din Rio.
‎Suntem la Confeitaria Colombo.
‎Există din 1894.
‎E un palat somptuos.
‎Comercializează și produse sărate grozave, ‎și multe prăjituri excelente.
‎Locuitorii din Rio se cheamă ‎cariocas.
‎Vrei ceva bun?
‎Iar aici te amesteci numai bine ‎printre ei.
‎- Vrei un desert? Îți place…? ‎- Totul.
‎- Îți place totul? ‎- Da!
‎- Asta îți place? ‎- Ce e?
‎Nu știu. Să-ți vedem reacția.
‎E bun.
‎Mulțumesc.
‎Ești extraordinar.
‎- Pot să te pup? ‎- Da.
‎Bine.
‎Pa, pa!
‎E grozav aici!
‎În Rio, ești la tropice. N-ai cum să uiți.
‎Fiți atenți ce parc! ‎Ăsta e parcul lor public.
‎Dar ești în pădurea tropicală!
‎Am intrat într-o mică peșteră. ‎Nu știam ce e.
‎Era un acvariu cu pești piranha.
‎Te plimbi pe poteci și auzi ceva.
‎Sunt…
‎maimuțe!
‎Richard, dă-te jos de-acolo!
‎Acum mă duc la Aconchego Carioca.
‎Aconchego‎ înseamnă „primitor”. ‎Cum e și tipul cu care mă întâlnesc.
‎Domnul Phil e în oraș!
‎- Mă bucur să te cunosc. ‎- Și eu.
‎Guga Rocha e mare vedetă. ‎Face o emisiune TV și e un bucătar grozav.
‎Studiezi cultura alimentară.
‎Da. Sunt îndrăgostit de mâncare ‎încă din copilărie.
‎De-asta mi-am dorit să știu mai multe ‎despre originea mâncării,
‎de unde vine ea.
‎Grozav la Brazilia e că…
‎- Hola! ‎- Asta e grozav la Brzilia.
‎Da.
‎Guga îmi arată niște prelucrări moderne ‎ale preparatelor clasice,
‎cu ar fi chiftele de ‎feijoada.
‎Da, au biluțe de‎ feijoada.
‎Să se caute la doctor.
‎Asta e mâncarea noastră națională ‎sub formă de ‎bolinho.
‎- Da. ‎- Adică de chiftea.
‎- Deci e o tocană făcută biluță. ‎- Biluță, da.
‎Noroc!
‎E delicioasă.
‎Mâncarea braziliană e la fel de variată ‎ca locuitorii ei.
‎Contribuția africanilor aduși ca sclavi ‎se simte în toată bucătăria țării.
‎Când africanii fugeau din sclavie,
‎se strângeau în triburi, ‎în grupuri de rezistență.
‎Olandezi, francezi, dar și băștinași. ‎Ca să le țină piept portughezilor.
‎- Da. ‎- Așa s-a născut bucătăria braziliană.
‎Atunci s-au strâns prima oară ‎oamenii liberi în jurul focului
‎și și-au pus problema hranei.
‎Strânși la foc, mâncând ce contribuia ‎fiecare… Asta a devenit o cultură.
‎Așa cred că s-a născut cultura braziliană.
‎Doamne!
‎- La foc continuu. ‎- Îmi place.
‎- Îți fac? ‎- Da.
‎Bine. O iei și… Țac!
‎- Divin! ‎- E și crevete în sosul ăla.
‎În Brazilia, dacă nu pui creveți ‎în sosul de creveți, ăla ești!
‎- Face lumea: „Ce?!” ‎- Mersi.
‎Asta e din rădăcină de manioc. ‎Toată lumea mănâncă manioc.
‎Sunt maniac cu maniocul.
‎Manioc!
‎- Pot să fac ceva ce se face uneori? ‎- Da.
‎- Pentru tine! ‎- Ce?
‎Richard, hai aici!
‎- De ce? ‎- Să guști. Hai, te rog!
‎Doamne!
‎Hola!
‎Guga e expert în bucătăria din nord-est, ‎de unde e el.
‎De pildă în acest morman de brânză, ‎mezeluri uscate, ceapă și alte nebunii.
‎Bun, nu? Te unge pe suflet.
‎Iisuse!
‎- Astea sunt coaste de porc cu guava. ‎- Da.
‎- Iar ăsta e un colțunaș ‎angu‎, din mălai. ‎- Da.
‎Înăuntru e… brânză.
‎Bine! Brânza merge cu orice.
‎- Sosul e fabulos. ‎- Excelent.
‎- Întind în el automat. ‎- Da.
‎- Se combină perfect. ‎- E ca un sos barbecue.
‎Fructat. În Brazilia se pun ‎multe fructe în mâncare.
‎- Aveți multe fructe. ‎- Multe fructe.
‎- Ce să faceți și voi? ‎- Doamne!
‎La desert, avem o variantă a clasicului ‎„Romeo și Julieta”, cu brânză și guava.
‎Singura tragedie e ‎că nu îmi ajunge nici pe o măsea.
‎- E bun. ‎- Da.
‎Eu n-aș comanda așa ceva.
‎- E ceva simplu. ‎- Bastonașe de brânză prăjită cu gem.
‎Cu gem de guava.
‎E delicios.
‎Aș vrea ca oamenii să facă ce fac eu acum. ‎Mă las pe mâna ta.
‎Sunt într-un local care servește ‎ceva ce n-am mai mâncat.
‎- Să aibă încredere în localnici. ‎- Aș lua din meniu ce-mi pare cunoscut.
‎- Ca să evit decepțiile. ‎- Da.
‎Vreau să le zic oamenilor ‎să meargă cu o persoană pricepută
‎și s-o lase să conducă mașina.
‎Să fie simpli pasageri cu gura căscată.
‎- Precum câinii cu capul scos pe geam. ‎- Exact! Ăla sunt eu.
‎N-ai cum să vii la Rio ‎și să nu observi favelele.
‎Cățărate pe dealuri și revărsate în văi,
‎favelele au apărut în secolul XX ‎ca mahalale fără utilități,
‎pentru localnicii ‎care nu-și permiteau alt adăpost.
‎Azi sunt cartiere permanente ‎și adăpostesc un sfert din populație.
‎În general zone sărace,
‎favelele sunt pline de viața ‎și cultura proprii orașului.
‎Merg la Na Minha Casa ‎cu maestrul bucătar Flavia Quaresma,
‎să fac cunoștință cu un om ‎care îi ajută pe tinerii din favele.
‎- Hola! ‎- Bună!
‎Maestrul João Diamante conduce ‎un program care oferă copiilor din favele
‎acces la educație și pregătire ‎în domeniul culinar.
‎Numele lui de familie înseamnă ‎„diamant” în portugheză,
‎iar programul se cheamă ‎„Diamante în bucătărie”.
‎Ea e soția lui João.
‎- Îmi pare bine. ‎- Și mie. Bună!
‎Cum s-au cunoscut?
‎Erați foarte mici când v-ați cunoscut.
‎La dans. E un dansator foarte bun. ‎Așa a început.
‎- Serios? ‎- Da.
‎Ce e cu locul ăsta?
‎Când a inițiat programul, s-a întrebat ‎cum poate să ajute lumea din favele.
‎- Da. ‎- Să ofere oamenilor șansa să se îndrepte.
‎- Da. ‎- El s-a născut în favelă.
‎Mulți dintre prietenii lui au apucat-o ‎pe căi greșite.
‎Alții au murit din cauza necazurilor, ‎a problemelor sociale pe care le avem.
‎Când s-a apucat de gătit, și-a dat seama ‎că lucrul ăsta ar putea salva multe vieți.
‎Îi învață cum să fie oameni de ispravă.
‎Le arată lumea și ce pot să facă.
‎Ei sunt înscriși în program?
‎Sunt înscriși în program. ‎Ea a început cu al treilea grup.
‎Acum e bucătar-șef adjunct.
‎Și flăcăul?
‎E student la gastronomie.
‎- Cum te cheamă? ‎- Priscilla.
‎Priscilla.
‎Vinicius.
‎Cred că ești foarte mândru ‎de cei pe care îi educi.
‎Nu îi roagă decât să împărtășească ‎ce au învățat.
‎- Să dea mai departe. ‎- Să nu țină pentru ei. Să dăruiască.
‎Cum împart ei cu mine bunătățile astea.
‎Ouăle sunt perfecte.
‎Trebuie să încerci ‎polvilho. ‎Ăsta e cu brânză.
‎Da.
‎- Înăuntru are brânză. ‎- Da.
‎Super!
‎Asta ce e?
‎Brânză topită braziliană.
‎- Se întinde pe ăsta? ‎- Sigur, poți să întinzi.
‎Știți când cumpărați brie de la magazin ‎și duceți brânza acasă
‎și o lăsați afară ca să se înmoaie?
‎Partea aia topită, ‎aia bună, care se întinde așa…
‎Aia e în chestia asta.
‎Aia e brânza lor topită. Da.
‎Îmi place enorm. Se poate cumpăra?
‎Vrei să iei cu tine?
‎Cum se cheamă, să întreb la magazin?
‎Requeijão.
‎Scrie-mi pe ceva.
‎- Voi întindeți așa? ‎- Nu, niciodată.
‎Poate îmi brevetez invenția.
‎- Maravilhoso. ‎- Cu plăcere.
‎E un tort de mălai, ‎goiabada.
‎Așa i se spune, ‎goiabada.
‎- Îmi place cum cască ochii. ‎- E bun.
‎E proaspăt și ușor.
‎Aseară am băut scotch cu apă de cocos.
‎Nu!
‎- Genial! ‎- E grozav.
‎E un cocteil reușit.
‎Și îți face corpul ‎să se pătrundă de whisky.
‎Da. Și te apuci să dansezi ‎și îți cunoști nevasta.
‎- De-asta e importantă mâncarea. ‎- Întotdeauna.
‎Pentru el e foarte importantă.
‎Și-a pierdut mulți prieteni ‎din cauza drogurilor.
‎Îi cinstești făcând ceva frumos.
‎Pentru mine, gătitul e o formă de artă.
‎E felul cum ne exprimăm sentimentele.
‎Știți? Dragostea. Chiar și frustrarea.
‎Că e un tablou, o sculptură ‎sau niște ouă gustoase.
‎Ce face el… Nu știu cum să zic în engleză.
‎Când faci așa cu diamantul…
‎- Îl cizelezi. ‎- Așa, îl cizelezi.
‎João cizelează diamantele ‎care umplu bucătăriile din Rio de Janeiro.
‎Sunt diamante peste tot. ‎Trebuie doar să te uiți.
‎Ne aflăm aici la începutul Carnavalului.
‎E o sărbătoare uriașă, ‎iar cu asta vreau să spun
‎că sute de mii de oameni se adună ‎pe plaja Copacabana.
‎N-am mai văzut așa ceva.
‎Brazilia e cea mai mare țară catolică ‎din lume.
‎Carnavalul e Lăsata-secului la ei, ‎petrecerea dinaintea postului mare.
‎PACE
‎Multă voie bună și prietenie și…
‎De oameni am pomenit?
‎Cred că eu sunt cel mai nearătos lucru ‎din toată Brazilia.
‎După așa ceva, ‎doar o gustare te pune pe picioare.
‎Mergem la Bar Do David.
‎El e David, iar ea e fata lui, Gabby.
‎Iar eu o să mă îndop.
‎Jovialitatea carioca este întreținută ‎și de minunatele bărulețe numite ‎botecos.
‎Sunt localuri care se revarsă în stradă, ‎unde se bea și se mănâncă foarte bine.
‎Mâncarea e treabă serioasă.
‎Bodegile din tot orașul ‎se iau la întrecere,
‎iar aceasta are victorii la activ.
‎Superb!
‎E o salată de fructe de mare.
‎Fructe de mare…
‎- Cu fasole albă. ‎- Da.
‎- Am luat premiul întâi. ‎- Da?
‎A fost un concurs aici, la Rio. ‎Cea mai bună mâncare din Brazilia.
‎- Vă place? ‎- Și încă cum! Da!
‎Acum e acum!
‎- Aici e bacon… ‎- Da.
‎- Carne de vită… ‎- Da.
‎Și…
‎E porumb cu brânză și carne de vită.
‎E bun!
‎Da? E felul meu preferat aici.
‎Toate felurile astea ar avea succes ‎în America.
‎Da?
‎Oamenilor le plac preparatele gen burger.
‎Orice poți mânca cu mâinile ‎e foarte satisfăcător.
‎Festival!
‎Apoi coastele…
‎- Vreau bucata mare. ‎- Sunt excelente.
‎- Bun? ‎- Belea!
‎Țineți minte acasă.
‎Sos de ananas ‎pe coaste de porc pătrunse încet.
‎- Hai încoace! ‎- Poftește, te rog!
‎- Poftă bună! ‎- Mersi!
‎- Raiul pe pământ. ‎- Chiar că.
‎Raiul înseamnă ‎să te plimbi pe stradă despuiat
‎și să mănâncă așa ceva.
‎- Da! ‎- Da!
‎Oamenii din Rio sunt foarte dezinhibați.
‎Cum te cheamă?
‎- Felipe. ‎- Ce?!
‎- Felipe. ‎- Știi cum mă cheamă pe mine?
‎Felipe?
‎- Îți place iute? ‎- Da.
‎Ți-am dat mult.
‎Pari în regulă.
‎Philipii sunt puternici.
‎Cu toții am auzit ‎de Copacabana și de Ipanema.
‎Sunt marile plaje ‎din chiar inima orașului Rio.
‎Lumea aici trăiește pe plajă, ‎iar unii dintre noi vin aici să moară.
‎- Ai mai încercat vâslitul din picioare? ‎- Nu.
‎Nu oricine arată bine cu pălăria asta,
‎iar eu sunt oricine.
‎În primul rând, ‎trebuie să-ți găsești echilibrul pe placă.
‎M-am născut fără două lucruri: ‎echilibru și popou.
‎Echilibrul ți-l găsești pe aici.
‎La mijloc.
‎Unu, doi, trei.
‎- Bine. ‎- Bine? Bun! E ușor.
‎- Hai! ‎- Serios? Asta a fost toată lecția?
‎Adio, lume!
‎Muzică dramatică.
‎Bine.
‎Ai grijă!
‎- Împinge încolo. ‎- Unde?
‎Fiți atenți la mine! Sunt brazilian.
‎Frate! Și Richard ăsta!
‎Bun venit la Rio!
‎Data viitoare merg cu barca.
‎Nu știu cum o să-mi revin.
‎Ba da, știu! Brunch!
‎Niște ‎prosciutto di Parma.
‎La ‎prosciutto di Parma ‎contează stratul de grăsime.
‎„Stratul de grăsime.”
‎Se acumulează frumos.
‎Inimă de palmier. Se cheamă ‎pupuña.
‎Pupuña? ‎Nu strâmbați din nas la ‎pupuña.
‎Pupuña,‎ da.
‎Somon chilian cu banană.
‎- Îmi alegi tu o bucată frumoasă? ‎- Desigur.
‎Vii cu mine și la alte bufete?
‎Ce fagure frumos!
‎Provolone?
‎Obrigado.
‎Asta e!
‎Mai știți Bar Do David? ‎Pe strada asta se face mâncare bună.
‎Chiar alături de Bar Do David,
‎e un loc faimos unde se vând sendvișuri, ‎numit Cervantes.
‎De ce e faimos?
‎Iată de ce.
‎La Cervantes se vine noaptea.
‎După ce a băut ore întregi, ‎omul se drege cu un sendviș consistent.
‎Eu am sărit peste băut ‎și am trecut direct la sednviș.
‎Noul meu prieten de suflet, Guga, ‎mă ajută iar să aleg.
‎Luăm Cervantes Special.
‎Nu știu portugheză, dar asta am înțeles.
‎„- Vrei un meniu? ‎- N-am nevoie.
‎De când vin eu aici? Mă jignești!”
‎Ești nebun? Da.
‎Luăm Cervantes Special. ‎Filet mignon cu pateu.
‎- Foie gras. ‎- Foie gras.
‎Nu e foie gras, e din ficat de pui. ‎Și ananas.
‎- Merge bine. ‎- Sunt convins.
‎Am mâncat alături ‎coaste cu ananas. Grozave!
‎- Ai fost alături? ‎- Da, iau toată strada la rând.
‎Măi să fie!
‎- O să-ți trebuiască șervețele. ‎- Ia uitați, oameni buni!
‎Vede toată lumea?
‎Sper că vedeți, ‎fiindcă o să dispară curând.
‎- Ăsta sendivș! ‎- Da.
‎- Poate fi micul dejun. Dacă ieși… ‎- Un mic dejun sănătos.
‎În Rio de Janeiro, noaptea petrecută ‎în oraș se termină uneori la 09:00-10:00.
‎- Serios? ‎- Așa că vii aici.
‎Mănânci un sendviș ‎și te duci acasă să te culci la 12:00.
‎- Dacă nu te duci la serviciu. ‎- Da, sâmbăta.
‎Poate și lunea. Ba lunea, nu.
‎- Pune-ți chili. ‎- Chili?
‎Ți-ai pus o grămadă.
‎- Prea mult? ‎- Da.
‎- Richard! ‎- Hai că-mi pun și eu.
‎Te rog. Bine.
‎La atac!
‎Vai de mine!
‎Să nu-mi mori, te rog!
‎Foarte bun!
‎Sendviș cu ananas.
‎Salutare!
‎Bună!
‎Sunt în Rio de Janeiro,
‎unul dintre cele mai spectaculoase locuri ‎de pe planetă pe care le-am văzut.
‎Am văzut pozele. Sunt frumoase.
‎Nu-i așa că e frumos?
‎Munte, mare… Ce altceva mai poți cere?
‎Chiar! Ăsta ar trebui să fie mottoul lor.
‎„Rio de Janeiro. Ce mai poți cere?”
‎Uite ce mai pot eu cere.
‎Uitați ce mi-au adus! O delicatesă.
‎Brigadeiro.
‎„Bomboane cu cremă de cacao” ‎pe portugheză.
‎E ciocolată?
‎E o nebunie ce untoase sunt!
‎Sunt tăvălite prin ciocolată.
‎Doamne, ce bun e!
‎Pâine cu brânză.
‎Pâine cu brânză?
‎Da.
‎Monica, îți aduc ceva.
‎Ai băut vreodată cachaça?
‎E alcool?
‎Știu drumul spre inima soției mele. ‎Trece prin sticlă.
‎Dar chestia asta… Măiculiță!
‎Am mers într-un loc ‎care se cheamă Academia da Cachaça.
‎- Raiul tău. ‎- Cea mai mișto universitate.
‎- Da, preferata ta. ‎- Din ce se face?
‎Din trestie de zahăr. ‎Ca romul, dar e mai ușoară.
‎Ascultă la mine, bei trei din astea… ‎Intră ca punciul hawaiian.
‎Și cazi mort.
‎Te pocnesc mai târziu.
‎Ca un tâlhar în toiul nopții.
‎A fost… Chiar le simți.
‎Azi avem banc?
‎Am o glumă cu…
‎E bancul cu plaja.
‎„Bancul cu plaja.”
‎„Bancul cu plaja.” Are un dosar.
‎„Unde e acum? În Rio de Janeiro. ‎Asta e la mare?
‎Știu ce să zic.”
‎Mama și copilul se joacă pe plajă.
‎Vine un val mare din senin
‎și trage copilul în larg.
‎Mama, înnebunită, se roagă la Dumnezeu.
‎Cică: „Doamne, te rog! ‎Alt băiat nu mai am.
‎O să mă rog în fiecare zi. ‎Te rog, adu-mi-l îndărăt!”
‎După câteva minute, vine valul înapoi.
‎Aduce copilul.
‎Mama e în culmea fericirii: ‎„Mulțumesc din suflet, Doamne!
‎Ce am promis, voi îndeplini.
‎Apropo, încă ceva.
‎Avea o șapcă pe cap.”
‎E…
‎E bun bancul.
‎Ne bucurăm că te-ai simțit bine.
‎Mi-a plăcut cel mai mult când ai dansat.
‎Sunt un dansator excelent.
‎- Nu, tată? ‎- Ești.
‎Așa și așa.
‎- Bine. Pa! ‎- La revedere tuturor!
‎Mai am o întrebare înainte să plec.
‎Vă place carnea?
‎Ați fost vreodată la‎ churrascaria? ‎E ca un grătar uriaș.
‎Cărnuri fel de fel, trase în frigări, ‎se coc la foc și cărbuni,
‎asezonate doar cu sare.
‎E o activitatea de grup perfectă, ‎o ultima masă de pomină în Rio.
‎Ce mai faceți? ‎Mă bucur să vă văd din nou pe toți.
‎O mică reuniune. ‎Un mic rămas-bun. O mică ieșire la rampă.
‎- Bună! ‎- Mă bucur să te văd. Bună, drăguță!
‎Cui îi e foame?
‎- Nouă! ‎- Tuturor!
‎Se începe cu un bufet de salată, ‎să ai iluzia că mănânci sănătos.
‎Când ești la carmangerie, ‎cui îi mai pasă de legume?
‎Fie și-un morcov!
‎Bag și niște broccoli, fir-ar!
‎Saúde!
‎- Noroc! ‎- Noroc!‎ Saúde!
‎Uitați ce priveliște avem!
‎- Se întoarce…? ‎- Știi cum se face?
‎Da.
‎Ți se dă un biscuit.
‎Când vrei să ți se aducă carnea, ‎îl întorci cu partea verde în sus.
‎Și cât timp îl lași așa, ‎ți se va tot aduce carne.
‎- Trece pe verde. ‎- Și eu.
‎- Verde! Start! ‎- Hai, toată lumea!
‎Exista sistemul înainte de semafoare?
‎Am prea multe porcării pe farfurie. ‎Stați așa!
‎Am farfuria plină de legume tâmpite.
‎Bună!
‎Tai subțire cu cuțitul sau iei cu cleștii.
‎E carne gârlă.
‎- Ce rapidă e! ‎- Pui! Ador puiul.
‎- Ești sigur? ‎- Sunt sigur.
‎E foarte mult. Nu…
‎Și dacă-mi place?
‎Păi stai așa!
‎E foarte bun.
‎- Ne păstrăm pentru ce e mai bun. ‎- Pentru vedeta spectacolului.
‎Nu sunt prea deștept.
‎Tomohawk de vită. Îmi place de tine.
‎Frumos!
‎- Bucata asta de vită e tipic braziliană. ‎- Picanha?
‎- Picanha. ‎- Da, îmi pare cunoscută.
‎Arată bine.
‎Obrigado.
‎Uitați cum înfulec!
‎Coastele de porc! Ura!
‎- „Cineva să-l hrănească pe Phil.” ‎- Îl hrănește.
‎Da! Atâtea feluri! Mai sunt multe?
‎- Da, o grămadă. ‎- Da.
‎De câte ori mă îndop în halul ăsta,
‎zac în taxi cu burta în mână, gemând ‎că trebuia să mă opresc mai devreme.
‎A venit și spata de miel!
‎- E miel, dar nu ce vreau eu. ‎- Nu asta vrei?
‎- Bine. ‎- Vreau scăricică.
‎Fii atent.
‎Da, e destul.
‎Ai trecut pe roșu.
‎Timpul petrecut în Rio m-a învățat multe, ‎dar mai cu seamă un lucru.
‎Oricât mi-ar plăcea relieful, peisajul…
‎Culoarea locală…
‎Oamenii sunt cei care contează.
‎Oamenii, întotdeauna.
‎Nu doar fiindcă sunt frumoși fizic,
‎ci datorită spiritului lor,
‎al zâmbetului…
‎Mi-am făcut repede prieteni.
‎Ăsta e secretul în viață, oameni buni. ‎Faceți-vă prieteni.
‎- Mâncați! ‎- Noroc!
‎- Întotdeauna. ‎- Întotdeauna.
‎Pentru mesele cu prietenii!
‎- Iar? O luăm de la capăt? ‎- Ce mai au la bucătărie?
‎Stați la masa lui
‎Dacă sunteți fericiți, ‎flămânzi, dispuși și puteți
‎Veți rupe pâinea-n două
‎Și vă veți împrieteni
‎El vă va conduce
‎Cu el veți zbura
‎El vă va cânta
‎Și va dansa
‎Va râde cu voi
‎Și va plânge pentru voi
‎În schimb cere un singur lucru
‎Cineva, cineva
‎Poate cineva să-l hrănească pe Phil?
‎Cineva să-l hrănească acum
‎Subtitrarea: Steliana Palade