PŮVODNÍ DOKUMENTÁRNÍ SERIÁL NETFLIX
Hladovec v zimě v létě
Vesele vandruje po světě
a táhne ho to chtě nechtě
k těstovinám, masu a bagetě.
Přifrčí za vámi,
přiletí za vámi.
Zazpívá si s vámi,
zatančí si s vámi.
Zasměje se s vámi
a bude rád s vámi.
Na oplátku žádá jediné.
Nakrmte někdo, nakrmte někdo…
Prosím vás, nakrmte někdo Phila!
Tak už ho někdo nakrmte!
RIO DE JANEIRO
Jsem v Riu, v Riu de Janeiru,
u moře v Riu.
Bialystock a Leo.
To je z filmu Producenti.
Tak jsem poprvé slyšel o Riu de Janeiru. Co o něm vím?
Znám jen hudbu.
Slyšel jsem, že tam bude horko a nedělali si legraci.
Brazílie je největší země Latinské Ameriky,
územím i populací,
má více než 200 milionů obyvatel a Rio je druhé největší město.
Něco takového jsem jakživ neviděl.
Hory se tady tyčí
a jsou nádherně tvarované.
Na jedné z nich je slavná socha tohoto muže.
A všechna ta údolí a zvlnění a věci, a kde je město?
Všechno je tam.
Velkolepé!
Přezdívá se mu „Úžasné město“
a to ne nadarmo.
Popadnu antiperspirant a vyrážím do města.
- Zdravím. - Dobrý den.
- Jak se máte? - Dobře, dík. A vy?
Skvěle. To je krásný trh.
- Nádherný, viďte? - Jak se jmenuje?
To je Praça Nossa Senhora da Paz.
Vám se to říká.
Tom LeMesurier je britský emigrant, který cestoval po světě,
pak potkal dívku a usadil se tady v Riu.
Někdo to rád horké. On asi ano.
Tom je gastronomický průvodce, jsem v dobrých rukou
a začínáme mou nejoblíbenější věcí, ochutnávkou veškerého ovoce.
Když jste v tropické oblasti, ovoce je všechno!
Jo.
Ví, co dělá.
Je to jako brutální vražda.
Ochutnejte jejich mučenku, maracujá.
Je trpká. Připravte se na to.
To je ono. Výborně!
Dává se to tady dětem na uklidnění.
- Skvělé. Už jsem v klidu. - Jo.
Dívám se na tohle.
Ty jsou fantastické.
- Co je to? - Je to sezónní věc.
Je to malé mango, říká se mu carlotinha.
Jsou k dostání jen měsíc nebo dva.
Ochutnejte. Má hodně intenzivní chuť.
- Propána. - Úžasné, co?
- Ochutnali jste to? - Ne.
Kluci, tohle potřebujete.
Tohle je mango mang. Řekněte mi to jméno znovu.
Manga carlotinha.
- Carlotinha. - Výborně.
Zapamatujte si to.
Nacpu si je do kalhot a překročím hranice.
Podívejte na to. Dračí ovoce.
Řeknu to, než si kousnu. Ovoce, které vás na světě nejvíc zklame.
Viďte? Barva vás naláká a pak…
Je nádherné.
- Má víc chuti než většina. - Trochu jo.
Papája.
Páni.
To je hodně páni.
Jo.
Skvěle se bavím.
- A to je moje práce. - Dobrá práce.
- A tohle je moje práce. - Hej!
- Dobrá práce. - Máme dobré práce.
Na dobrou práci.
Richarde, kup to pro všechny.
- To chceš. - Fajn.
- Dobře. Jdeme dál. - Pojďme.
- Obrigado. - Není zač. Pořád se vracejte.
Budu se pořád vracet.
Znáte kořen, nejspíš mu říkáte španělským jménem yucca.
Já vyrostl na jméně cassava, ale je to totéž.
Když z kořene vyextrahujete škrob, získáte tapioku.
Teď ji dá na tohle obří síto a rozetře ji.
- Vznikne z toho… - Vznikne z toho prášek.
Když se zahřeje, promění se v gel a stane se z toho palačinka.
- Oregano. - Ano.
A sýr ze severovýchodu Brazílie queijo de coalho.
Vypadá to snadně.
Když to dělám doma, mám nepořádek v celé kuchyni.
Děkuju.
Obrigado.
Co vy na to?
Je to vážně dobré. Zbožňuju to!
Ale to nebylo všechno. Podívejte na ten pastel.
Mají víc druhů. Který vám chutná?
Mám rád krevetový, camarão.
Taky si dám palmito. To je palmové srdce.
Obrigado.
Je to hodně pálivé?
Jo, je to dobrý. Je to tak akorát pálivé.
- Dobré, ne? - S tím bych mohl žít.
Další důvod přijde.
Tam je sýr.
Jedl jsem a k sýru se nedostal.
Je to jako nejlepší taštička na světě.
Zátoka byla poprvé spatřena portugalskými objeviteli na Nový rok 1502,
ti si ji ale spletli s jiným vodním prvkem
a místo pojmenovali jako „Lednová řeka“, v portugalštině Rio de Janeiro.
O pět set a něco let později je zde stále silný evropský vliv,
ale s obrovskou africkou a domorodou populací,
brazilská kultura je úžasně namíchaná.
Všichni Brazilci se shodnou na jedné věci a to národním alkoholu jménem cachaça.
Vyrábí se destilací fermentované šťávy z cukrové třtiny,
abychom ji ochutnali, vydali jsme se do Academia da Cachaça.
Vzal jsem naše krásné zprostředkovatelky Jazmin a Nandu,
abych byl upřímný,
chtěl jsem někoho,
kdo se mnou při pití dokáže držet krok
a naučit mě důležité portugalské slovo.
Saúde.
- Saúde. - Saúde.
- Saúde, Varandová. - Saúde.
Proboha.
Je to moc dobré!
Tady mají asi 50 různých druhů cachaçy z celé Brazílie.
- Tahle je moc dobrá, ne? - Ano.
Teď, když jsme ochutnali samotnou cachaçu…
- Další pití! - Cože?
…musíme ji zkusit v brazilském národním koktejlu.
Caipirinha!
- Saúde. - Saúde.
- Saúde, Varandová.
Richie.
Četl jsem historii caipirinhy.
Před sto lety udeřila hrozná chřipka.
Byl to skoro lék díky vitamínu C v limetkách.
To mi řekli.
A alkohol zabíjí…
Zabíjí všechno.
Tahle restaurace je… Nevím, jak stará?
- Je tu od roku 1985. Jo. - Ano.
- Teda. - To jsem se narodil.
- V roce 1985. - Proč se smějete?
- Podívejte na to! Jo. - To je krása.
Nešli jsme do Academie jen kvůli cachaçe,
ale protože jsme slyšeli, že vaří úžasnou verzi
národního jídla feijoada,
což je dušené hovězí a vepřové maso,
černé fazole, nakrájená kapusta
a doplníte to praženou směsí mouky, které se říká farofa.
A jíte to s nakrájenými pomeranči.
Nejdřív si asi nandáte rýži?
- Jo. - Uděláte lůžko z rýže.
- Jo. - Fajn, budu vás sledovat.
Dobře, teď…
- Měla jsem si udělat nehty. - To jste měla.
Nabírá fazole. Dejte jí maso.
Nemám ráda…
Co je to?
Co to bylo?
Asi jsme narazili na ropovod.
Panebože!
Tady, Nando.
Nando.
- Fajn. - Dejte na to něco.
Bude vám líp.
Můžete mi dát kousek, já klobásy zbožňuju.
- Dám vám trochu… - Jo, to je ono.
Líbí se mi ovoce podél. Všechno se mi líbí.
Ano.
- Dívejte na mě! - Dobře.
Jo, je to fantastické.
Chci vědět o vašich životech v Riu. Vy jste z Ria.
- Vy ne. - Ne. Jsem z Buenos Aires.
- Taky dobré. - Taky moc dobré.
- Už jste spolu pracovaly. - Jsme pořád spolu.
- Nemůžu bez Nandy žít. - To je milé!
Nejraději pracuju s ní.
To je moc milé. Ona to o vás netvrdí, ale to nevadí.
- Opouští mě, ale v pohodě. - Je milé, že to o ní říkáte.
Děti.
- Milenialové. - Že jo?
Zbožňuju to. Ale teď chci ochutnat…
- To pálivé. - Ano.
Pálí to hodně?
Ano!
- Hlas z onoho světa. - Jo.
- Dáte si? - Jo.
- Panebože. - Panebože.
Udělejte to!
- Dost! - Vždyť ji zabijete.
Ráda jsem vás všechny poznala.
Těšilo mě.
Po tomhle soustu zemřu.
Tohle je skvělé. Teď budu feijoadu vyhledávat.
Když budu doma, v LA, nebo když pojedu do New Yorku,
budu se dívat, kde feijoadu mají.
Chci ji.
Měly bychom vám ještě objednat.
- Co? - Caipirinhu.
Ne, ještě by mě něco přejelo.
Hádám, že turistická atrakce číslo jedna
je vystoupat na Cukrovou homoli.
Říká se jí tak, protože sáčky, do kterých balili cukr,
měly takový tvar.
A jak postavili před sto lety tuhle lanovku,
aby se dostali na vrchol…
To je nádhera.
Nejdřív zastavíte u jedné hory, v půli cesty nahoru.
Páni! Teda!
Zdá se mi to, nebo je to úchvatné?
Neuvěřitelný výhled.
A supi vám tady připomenou smrt.
Myslím, že tohle je nejlepší výhled na Rio.
Oprava, druhý nejlepší výhled.
Je tu ještě jedna lanovka.
Výjezd na Cukrovou homoli potrvá asi tři minuty.
Teď je odtud vidět pláž Copacabana.
- Je to tak? - Ano, to je pláž Copacabana.
Něco znám!
Vyjedete zbytek cesty nahoru a pohled se změní o 1000 %.
Nikdy jsem neviděl tak nádherný, velkolepý výhled.
Všichni jsme byli omráčeni, nejen já,
ale i celý vyčerpaný štáb.
Přijeďte sem. Vezměte si lanovku a vyjeďte nahoru.
Můžete si dát drink, třeba caipirinhu,
která je výborná.
Tohle je jeden z drinků mého života!
Dát si tenhle drink na vrcholu Ria při západu slunce…
Udělejte to.
Už jsme leccos procestovali.
Ale tohle je jedno z nejkrásnějších míst, jaké jsem kdy viděl.
Jdeme do nejlépe hodnocené restaurace v Brazílii.
Jmenuje se Lasai.
Budu jíst nejen s šéfkuchařem Rafou, ale i s jeho ženou Malenou.
- Zdravím. Vítejte. Těší mě. - Zdravím.
A tímhle týpkem…
To je můj první syn Benny.
- Benny! - Ano.
Mám kluka jménem Benny.
Ahoj, Benny!
Benny je na restaurace zvyklý?
Ano, tráví tu hodně času.
- Je to maskot. - Vlastně je to šéf.
Kdo by ho nechtěl mít všude?
Rafa se narodil a vyrostl v Brazílii a Malena je Mexičanka z Texasu.
Potkali se ve škole vaření.
- Chodili jsme spolu do třídy. - To je milé.
Chvíli jsme žili v New Yorku.
Ona byla na place. Já zůstal v kuchyni.
Pár společně pracoval v Baskicku ve Španělsku,
odkud pochází název restaurace Lasai.
V baskičtině to znamená „klidný“
a tihle dva se snaží, abych se od začátku cítil lasai.
Začneme caipirinhou.
- Na zdraví. - Na zdraví.
- Na vaši první návštěvu Brazílie. - Fakt si to užívám.
- A teď ještě víc! - To je dobře.
- To je moc dobře. - Jo.
Měli různé druhy caipirinhy. Že jo?
Měl jsem mučenkovou a limetkovou caipirinhu.
A ještě nějakou.
Tohle je problém s caipirinhou.
Zapomenete, co v koktejlu bylo.
Led, cachaça a jen malinko cukru.
- Měl jste tam tohle ovoce. - Viděl jsem ho na trhu.
Ano. Tohle ovoce je teď v sezóně.
- Je to vážně dobré. - Skoro jako broskev.
- V podstatě uděláme… - Ano!
Máme tu bůček.
Jen si ho vezměte a snězte.
Jako jamón.
Prostě dál jezte.
To mi nemusíte říkat.
- Co je to? - Křupavé sladké brambory.
Plněné arašídovým krém.
Je to jako koláček štěstí z čínské restaurace,
jen uvnitř není papír.
Máte to lepší. Máte tam arašídové máslo.
Můj otec tu včera večeřel.
Dává si jedno z jídel a říká:
„Proč to nenecháš na menu? To je to nejlepší, co jsem tu měl.“
Žádné jídlo nezůstane na menu. Měníme ho každý den.
Takže vždycky…
- Vždycky někoho naštvete. - Vždycky.
Ještě jsem neměl další chod a už jsem naštvaný, že ho z menu stáhne.
Zde velmi tradiční avokádo,
místní krevety a lístek, kterému se říká peixinho,
v překladu „malá ryba“.
Jeho chuť mi trochu připomíná rybu.
- Jo? - To je fenomenální.
Lidé se mě ptají: „Kde bereš inspiraci?“
Vždy za tím hledají příběh.
Říkám jim: „Ne, takhle to vonělo u babičky doma.“
Vždycky je tam babička. Mimochodem, některé musí být špatné kuchařky, ne?
„Vařím jako má babička.“ Co když to neuměla?
Červené víno. Teď je to vážné.
Tim-tim. Na zdraví.
Já odpoledne.
Tohle je bůček.
Nejlepší na tom je tohle.
Stoprocentní vepřová hlava.
- Žádné víno, zelenina, cibule. Nic. - Je to jako karamel.
- To je. - Promiň, Benny.
Benny, nedívej se.
Úplně se rozpadá.
Tahle řepa je z naší zahrady.
Díky.
Benny, nevíš, o co přicházíš.
Ale no tak. Chcete říct, že tohle stáhnete z menu?
Jako vždycky.
Tohle! Lidi, musíte přijít, než to stáhnou z menu.
Kdopak je tu.
Tady je.
A pak přišel vzácný host!
Emi, řekni ahoj.
Řekni ahoj.
Ahoj, Emi.
Mluví hlavně portugalsky a španělsky,
ale umí pozdravit anglicky.
Ahoj!
Řekni ahoj!
Jak se dnes mají prsty? Chutnají dobře? Páni!
Chocolatè.
Emi!
Můžete nakrmit mě.
- Dám si… Emi. - Emi.
- Qué rico! - Jo?
- To je ono. Dej si. - Jo.
Ano!
To je ono. To je to tajemství.
Chceš se o to poprat?
Fajn, vydáme se na jedno z nejoblíbenějších míst v Riu.
Tohle je Confeitaria Colombo.
Je tady od roku 1894.
Je to obrovský palác.
Můžete si dát spoustu skvělých slaných pokrmů a úžasných moučníků.
Lidem z Ria se říká Cariocas.
Nedáte si?
A tohle je ideální místo mezi ně zapadnout.
- Dáte si dezert? Chutná vám… - Všechno.
- Všechno? - Jo!
- Chutná vám tohle? - Co je to?
Já nevím. Uvidíme, jak budete reagovat.
Je to dobré.
Děkuju.
Jste nejlepší.
- Můžu vás políbit? - Jo.
Dobře. Mějte se!
Tohle je nejlepší místo!
Když jste v Riu, jste v tropech a ty nedopustí, abyste na to zapomněli.
Podívejte na tenhle park. Tohle je jejich veřejný park.
Ale jste v tropickém deštném pralese!
Je tu malá jeskyně. Nevěděl jsem, co to je a šel dovnitř.
Je to akvárium a uvidíte piraně!
Procházíte se po pěšinách a něco slyšíte.
A je tam…
opice!
Richarde, slez dolů!
Teď se vydávám na místo zvané Aconchego Carioca.
Aconchego znamená útulné nebo přátelské,
jako muž se kterým se mám setkat.
Pan Phil přijel!
- Moc mě těší. - Těší mě. Jak se máte.
Guga Rocha je tady velká hvězda.
Má televizní pořad. Je to skvělý kuchař.
Zkoumáte kulturu jídla, že?
Ano. Od malička jsem miloval jídlo.
Chtěl jsem vědět víc o historii jídla
a odkud pochází.
Na Brazílii je skvělé…
- Hola! - Tohle je na Brazílii skvělé.
Jo.
Představuje mi moderní věci,
které připravují z klasických jídel, jako koule feijoada.
Ano! Mají koule feijoada.
Možná by měly jít k doktorovi.
Tohle je naše národní jídlo, ze kterého se stalo bolinho.
- Jo. - Bolinho je jako knedlíček.
Takže je to ragú ve tvaru koule.
Ano.
Na zdraví.
Jo, je to výborné.
Brazilské jídlo je stejně rozmanité jako lidé, kteří tu žijí,
je zde patrný přínos Afričanů, kteří sem byli přivezeni jako otroci.
Když Afričané uprchli z otroctví,
začali vytvářet kmeny,
- zakládali odboj. - Aha.
Lidé z Holandska, z Francie a také domorodci
chtěli čelit Portugalcům.
- Ano. - To je začátek brazilská kuchyně.
Protože to bylo první místo, kde svobodní lidé seděli u ohně
a řekli: „Fajn, co si dáme?“
Seděli u ohně, jedli to, čím kdo přispěl.
- Ano! - Vznik kultury.
Takhle asi začala brazilská kultura.
Panebože!
- Teď je to jako bum, bum! - Líbí se mi to.
- Připravím vám to? - Jo!
Dobře. Takže uděláte… Bum.
- Tohle je ráj. - Je tam kreveta. Nejen omáčka.
Když v Brazílii nedáte krevetu na krevetovou omáčku, můžete mít problém.
- Lidi řeknou: „Cože!“ - Díky.
Tohle je z maniokových kořenů. Všichni jedí maniok.
Jsem maniokový maniak.
Maniok…
- Maniak. - Maniak.
Můžu udělat něco, co někdy děláte?
Jo.
- To je pro vás. - Co?
Pojďte sem, Richarde.
- Proč? - Zkuste tohle! Pojďte sem, prosím.
Panebože!
Hola!
Guga se specializuje na jídlo ze severovýchodu Brazílie, odkud pochází,
jako tahle hromada grilovaného sýra, uzenin, cibule a dalších věcí,
které nedokážu jíst dost rychle.
Dobré, co? Jídlo, co pohladí.
Jesus!
- Vepřová žebírka s guavou. - Jo.
A tohle je angu.
- Je to z kukuřičné mouky. - Ano.
A uvnitř je… sýr.
Fajn! Sýr je vždycky dobrý.
- Omáčka je báječná. - Úžasná.
- Dávám si ji tam bez přemýšlení. - Jo.
- S tímhle je to skvělé. - Jo, je to jako barbecue omáčka.
Ovocná. V Brazílii přidáváme do jídel hodně ovoce.
- Máte hodně ovoce. - Máme ho hodně.
- Co naděláte? - Bože můj!
Je čas na dezert a Guga mi řekl, že máme verzi
klasické brazilské pochoutky se sýrem a guavou,
která se jmenuje „Romeo a Julie“.
Ale tragické je na tom jen to, že je toho sotva dost pro mě.
- To je dobré. - Jo.
Nikdy bych si to neobjednal.
- Je to tak jednoduché. - Smažené sýrové špalíky s želé.
S želé z guavy.
Protože je to výborné.
Kéž by lidé dělali to, co teď dělám já,
- což je, že ti důvěřuju. - Jo.
Jsme v podniku, kde vaří něco, co jsem nikdy předtím neměl.
Jo, věř místním.
Podíval bych se na menu a objednal si něco, co zní povědomě,
- protože nechci být zklamaný. - Ano.
Ale chci lidem říct, jděte někam s někým, kdo to zná
a nechte ho řídit.
Buďte spolujezdec s otevřenou pusou.
- Jako psi v okně. - Přesně.
To jsem já.
Nemůžete přijet do Ria a nevšimnout si favelas.
Favelas vznikaly na začátku 20. století
jako samostatné slumy na úbočí kopců a vinuly se až dolů do údolí,
byly pro Cariocas, co si nemohli dovolit bydlení jinde.
Dnes jsou to stálé čtvrti,
kde bydlí čtvrtina obyvatel města.
A i když jde převážně o chudé oblasti,
jsou plné života a kultury, která město charakterizuje.
Jdu do Na Minha Casa s šéfkuchařkou Flaviou Quaresmovou
abych poznal někoho, kdo pomáhá mladým lidem, kteří ve favelas žijí.
- Hola. - Zdravím.
Šéfkuchař João Diamante vede program, který umožňuje dětem ve favelas
přístup ke vzdělání a odborné přípravě v kulinářských oblastech.
Jeho příjmení Diamante znamená v portugalštině „diamant“,
proto program nazval „Diamanty v kuchyni“.
To je Joãova žena.
- Těší mě. - Ano. Dobrý den.
Jak se poznali?
- Potkali jste se velmi mladí. - Jo.
Při tanci. Je dobrý tanečník. Tak to začalo.
- Vážně? - Ano.
Povězte mi o tomhle místě.
Když začal, říkal si…
„Jak můžu pomoct těm, co žijí ve favelas?“
Ano.
Dát jim šanci, aby šli správným směrem.
- Jo. - On se ve favele narodil,
mnoho kamarádů sešlo z cesty,
mnoho přátel zemřelo
kvůli špatným věcem, sociální problémům, které máme.
A když začal vařit, řekl si:
„Tohle může změnit spoustu životů.“
Jde o to je naučit být dobrými lidmi.
- Ano. - A ukázat jim svět
a co můžou dělat.
Tihle lidé jsou součástí programu?
Je to tak.
Ona byla ve třetí skupině a teď je zástupkyně šéfkuchaře.
A ten mladý muž?
On je student gastronomie.
- Jak se jmenujete? - Priscilla.
Priscilla.
Vinicius.
Musíte být velmi pyšný na lidi, co přijdou.
On žádá jediné: „Podělit se o vše, co se naučili.“
- Jo. Poslat to dál. - „Nenechat si to.“
- Podělit se. Ano. - Jo.
Jako tohle skvělé jídlo, které se mnou sdílí.
Vajíčka jsou dokonalá.
Tohle musíte zkusit. To je polvilho. A tohle je se sýrem.
Jo.
- Uvnitř je sýr. - Je to tak.
Skvělé.
Co je tohle?
To je náš brazilský smetanový sýr.
Dala byste ho sem?
- Jasně, můžete. - Proč ne?
Znáte to, jak si v obchodě koupíte brie, vezmete ho domů
a necháte ho venku, aby bylo rozteklé?
Ta rozteklá, ta skvělá část sýra, která se takhle roztírá?
To tam bylo.
To je jejich smetanový sýr. Ano.
Zbožňuju to. Můžu to koupit?
Abyste si to mohl odvézt?
Jak se to jmenuje, abych to našel v obchodě?
Requeijão.
Radši to zapiš.
- Namazala jste si ho někdy sem? - Nikdy.
Možná jsem něco vymyslel.
- Maravilhosa. - Není zač.
Tohle je kukuřičný dort, goiabada.
Říkáme mu goiabada.
- Líbí se mi, když jeho oči udělají… - Dobré.
Je tak svěží a lehký.
Včera večer jsem si dal skotskou s trochou kokosové vody.
Ne!
- Geniální. - To je skvělé.
Výborný koktejl.
Taky to pomůže vašemu tělu s…
S whisky.
Ano, a pak tančíš pak a potkáš svou ženu.
Proto je jídlo tak důležité.
Ano, vždycky.
A je to… pro něj je to velmi důležité,
protože přišel o mnoho kamarádů kvůli problémům s drogami.
Ctíte je tím, že děláte něco úžasného.
Poslyšte, tohle je podle mě jedna z forem umění, ne?
Protože takhle vyjadřujeme své pocity,
naši lásku, dokonce i naši frustraci.
Ať už je to obraz, socha. Výborné vejce.
On je… Nevím, jak to říct anglicky.
Když máte diamant a děláte takhle.
- Leštit. - Leští.
Takže João leští diamanty v kuchyních v Riu de Janeiru.
- Všude jsou diamanty. - Ano.
Stačí se jen dívat.
Náhodou jsme tu na začátek karnevalu.
A tohle je obří oslava, když říkám „obří oslava“,
myslím tím statisíce lidí shromážděných na pláži Copacabana.
Nikdy jsem nic takového neviděl.
Brazílie je největší katolická země na světě.
Karneval je jejich Mardi Gras.
Období oslav před postní dobou.
MÍR
Tolik zábavy a tak přátelské a…
zmínil jsem lidi?
Řekl bych, že jsem nejošklivější z celé Brazílie.
Je jen jeden způsob, jak se zotavit. Čas na svačinu.
Jdeme do Bar Do David.
Tohle je David a jeho dcera Gabby
a já si dám spoustu svačinek.
K jedné věci, která podporuje jejich uvolněný životní styl,
patří tyhle skvělé malé bary zvané botecos.
Neformální místa, která někdy přerostou až na ulici,
kde si můžete dát pití, ale i skvělé jídlo.
Berou to velmi vážně,
ve městě pořádají soutěž v jídle z baru boteco
a vítězství není tomuto podniku cizí.
To je nádhera.
Tohle je salát z mořských plodů.
Ano…
- S bílými fazolemi. - Ano.
- Byli jsme první. - Fakt?
V soutěži tady v Riu to vyhrálo cenu nejlepší jídlo Brazílie.
- Chutná vám? - Zbožňuju to. Jo.
Jdeme na to.
- Tenhle má slaninu… - Jo.
- Hovězí… - Jo.
A…
Je to kukuřice se sýrem a trhaným hovězím.
To je dobrý!
- Jo? - Jo, je to můj oblíbený.
Tohle všechno by bylo ve Státech hodně populární.
Jo?
Jo, protože lidi milují jídlo jako… Cokoli, co je jako burger.
Všechno, co se dá jíst rukama, je velká zábava.
Festival!
A pak žebírka.
- Dobře, chci to velké. - Tohle je velmi dobré.
- Dobré? - Teda!
Někdo si to doma pište.
Ananasová salsa na pomalu pečených vepřových žebírkách.
- Pojďte sem! - Pojďte, prosím.
- Užijte si to. - Díky.
- Tohle je ráj. Jo. - To je.
Ráj je chodit po ulici skoro nahý
a dávat si tohle jídlo.
- Jo. - Jo.
Lidi v Riu jsou dost uvolnění.
- Jak se jmenujete? - Felipe.
- Cože? - Felipe.
Víte, jak se jmenuju?
Felipe?
- Máte rád pálivé? - Ano.
Dal jsem vám moc.
Vypadáte v pohodě.
Lidé jménem Phillip jsou silní.
Všichni jsme slyšeli jména Copacabana, Ipanema,
jsou to jména hlavních pláží v samém srdci Ria.
Všichni tady bydlí na pláži a někteří z nás sem přijdou zemřít.
- Pádlování ve stoje. - Jo.
- Už jste to dělal? - Ne.
Ne každý může takový klobouk nosit
a já jsem rozhodně každý.
Nejdřív musíte na prkně najít rovnováhu.
Narodil jsem se bez dvou věcí, rovnováhy a velkého pozadí.
Rovnováhu musíte mít tady.
Uprostřed. Raz, dva, tři, dobře?
- Dobře. - Fajn. Je to hračka.
- Jdeme! - Vážně? To bylo všechno?
Tak jo, sbohem, všichni.
Signál pro dramatickou hudbu.
Fajn.
Pozor.
- Pokračujte tudy. - Kudy?
Podívejte na mě teď. Jsem Brazilec.
Panebože. Ten blbec Richard.
Vítejte v Riu.
Příště si vezmu loď.
Nevím, jak se z toho zotavím.
Počkat, už vím. Brunch!
Trochu parmské šunky.
Na parmské šunce je nejdůležitější tuková vrstva.
„Tuková vrstva“.
Pěkně se hromadí.
Palmové srdce, říká se mu pupuña.
Pupuña! Na, pupuña.
Pupuña, ano.
Chilský losos s banánem.
- Vyberete mi nějaký pěkný kousek? - Ano, jistě.
Choďte se mnou ke švédským stolům.
To je nádhera. Ta plástev.
Provolone?
Obrigado.
To je ono.
Pamatujete na Bar Do David?
Zjevně tahle ulice přitahuje dobré jídlo,
protože hned vedle Bar Do David
je proslulý podnik se sendviči zvaný Cervantes.
Čím tak proslul?
Tímhle.
Cervantes je vlastně pozdní podnik,
kam se po hodinách a hodinách pití chodí,
aby se člověk těmito vydatnými sendviči srovnal.
Ale já to přeskočil a šel rovnou k té vydatné části.
A můj nový nejlepší kamarád Guga mi zase pomáhá si dobře objednat.
Dáme si specialitu Cervantes…
Portugalsky neumím, ale tohle jsem rozuměl.
„Chcete menu?“
„Já a menu! Jak dlouho sem už chodím? Urážíte mě!“
Zbláznil jste se?
Dáme si specialitu Cervantes. Filet mignon s paštikou.
- Foie gras. - Foie gras.
Není to foie gras, ale kuřecí játra. A ananas.
- A funguje to. - Tomu věřím.
Vedle jsem měl žebra s ananasem. Byly neuvěřitelné.
- Tady vedle? - Jo. Ochutnávám celou ulici.
Ahoj!
- Budete potřebovat pořádné ubrousky. - To jo. Podívejte na to.
Vidí to všichni?
Doufám, že ano, protože to tady nebude dlouho.
- To je teda sendvič. - Jo.
Někdy to může být snídaně, protože když…
- To je zdravá snídaně. - Vyrazíte si…
a někdy večer v Riu de Janeiru může končit v devět, v deset ráno.
- Vážně? - A přijdete sem,
dáte si sendvič, jdete domů a spíte až do 12 hodin.
- Jasně, asi jen když nepracujete. - Jo, v sobotu.
Možná v pondělí. Ne. V pondělí ne.
- Musíte si dát chilli. - Chili.
Páni, to je moc.
- Je to moc? - Jo.
- Richarde. - Jdu do toho s vámi.
Prosím, fajn.
Jdeme na to.
Panebože.
Prosím, neumřete mi tady.
- Bílý písek… - Výborné.
Sendvič s ananasem.
- Zdravím! - Ahoj.
Jsem v Riu de Janeiru, což je upřímně
jedno z nejúžasnějších míst na Zemi, které jsem viděl.
Viděl jsem fotky. Jsou nádherné.
Není to krása?
Hory a moře. Co bys tam ještě chtěl?
Co víc chtít? To by byl dobrý slogan.
„Rio de Janeiro. Co víc chtít?“
Mám tady něco, co chci.
Přinesli mi… Tohle je specialita.
Brigadeiro, že?
V portugalštině to znamená „super pralinka“.
Je čokoládová?
Je tak neuvěřitelně měkká
a je obalená v čokoládové rýži.
Bože, to je dobrota.
Sýrový chleba.
Sýrový chleba?
Jo.
Monico, něco ti přivezu.
Mělas někdy cachaçu?
Je to alkohol?
Vím, jak se dostat k srdci své ženy. Přes lahev.
Ale tohle, ježkovy oči.
Šli jsme do podniku Akademie Cachaçy.
- Tvůj ráj. - Oblíbená univerzita.
- Jo, tvá oblíbená univerzita. - Z čeho se vyrábí?
Z cukrové třtiny. Jako rum, ale je světlejší než rum.
Řeknu vám, můžete vypít tři,
jako by to byl havajský punč. A pak umřete.
Protože vás to zasáhne později,
jako zloděj v noci, co vás okrade.
Bylo to… Fakt to cítíš.
Bude dnes vtip?
Mám příběh s…
Je to plážový vtip.
„Plážový vtip“.
„Plážový vtip“. On má složku.
„Kde je teď? Rio de Janeiro. Mají tam pláž?
Vím, co řeknu“.
Matka si hraje s dítětem na pláži.
A najednou přišla velká vlna
a dítě z pláže smetla.
Matka začala šílet a modlit se k Bohu.
A říká: „Bože, prosím. Je to můj jediný syn!
Budu se modlit každý den. Prosím, vrať mi ho zpátky.“
Za pár minut přijde vlna.
A dítě se vrátí.
A matka byla velmi šťastná. „Děkuju, Bože. Děkuju moc.
Cokoli jsem slíbila, dodržím.
Mimochodem, ještě něco.
Měl klobouk.“
To je…
To je výborný vtip.
Jsme moc rádi, že sis to užil,
mně se nejvíc líbilo, jak jsi tancoval.
Jsem skvělý tanečník.
- Nemyslíš, tati? - Jsi.
Nic moc.
- Tak jo. Ahoj. - Mějte se!
Ještě než skončím, mám pro vás jednu otázku.
Máte rádi maso?
Byli jste někdy v churrascarii?
Je to jako obří gril,
kde se nad uhlím grilují napíchnuté různé druhy masa,
většinou jen posolené.
Dokonalá skupinová aktivita
a skvělý nápad, kde si dát mé poslední jídlo tady v Riu.
- Jak se máte? - Dobře.
Rád vás zase vidím.
Trochu sraz. Trochu rozlučka. Trochu děkovačka.
- Zdravím. - Rád vás vidím.
Tak jo, kdo má hlad?
- My. - Všichni!
Začnou švédským stolem se salátem, takže si myslíte, že jíte zdravě.
Když jsem ve steakové restauraci, říkám si: „Koho zajímá zelenina?“
Tak jo, mrkev.
Fajn, dám si brokolici.
Saúde!
- Na zdraví! - Na zdraví. Saúde!
Podívejte na ten výhled.
A musíme otočit…
- Víte, jak to chodí? - Vím.
Máte malý tácek,
když chcete, aby vám přinesli maso,
otočíte ho zelenou stranou nahoru.
Dokud bude vidět zelená, budou vám nosit maso.
- Otáčím na zelenou. - I já.
- Zelená! Jdeme na to. - Všichni.
Přišlo to před, nebo po semaforu?
Na talíři mám spoustu nesmyslů. Počkat. Mám…
Můj talíř je plný pitomé zeleniny.
Zdravím.
Sloupnete to nožem, nebo to vezmete kleštičkami.
Je to víc masa, než kdy v životě uvidíte.
- Tak rychle. - Kuře! To zbožňuju.
- Určitě? - Určitě.
- Je jich tolik! Ne… - Nic…
Co když mi chutná?
No tak! Počkat.
Je to moc dobré.
Šetříme si místo na to nejlepší.
Na hvězdu pořadu.
Nemůžu říct, že bych byl chytrý.
Dobře.
To je tomahawk steak. Vás mám rád.
Nádhera.
- Tohle je slavný brazilský řez. - Picanha?
- Picanha. - Jo. Vypadá povědomě.
Moc pěkné.
Obrigado.
Podívejte na mě.
Vepřová žebra. Ano!
„Nakrmte někdo Phila“.
Někdo to dělá.
Ano! Tolik chodů, přijde jich ještě hodně?
- Jo, ještě hodně. - Jo.
Většinou po takovéhle večeři
sedím v taxíku, držím se za břicho
a úpím: „Měl jsem přestat o 30 minut dřív“.
Jehněčí plec. Vy ne…
- To ale není jehněčí… - To jste nechtěl.
- Jo. To jsou žebra. - Dobře.
Sledujte.
Ano! To stačí.
Právě jste projel na červenou.
Za svůj pobyt v Riu jsem toho viděl hodně,
ale jedna věc vyniká.
I když zbožňuju krajinu, prostředí,
atmosféru místa,
PRODEJ PO SÁČCÍCH
je to o lidech.
Vždy je to o lidech.
A nejen proto, že jsou fyzicky krásní,
ale pro jejich charakter,
jejich úsměv.
Spřátelíte se tady rychle.
A to je tajemství života, lidi. Spřátelit se.
- Jezte dál. - Na zdraví.
- Dobře. - Vždycky.
- Na zdraví.
Na jídlo a pití s přáteli.
- Zase? Musím začít znovu… - Co tam ještě mají?
Sedněte si s ním ke stolu,
Jestli se chcete bavit a jíst pospolu.
A uvidíte, že společné sousto
dokáže vytvořit přátelské pouto.
Přifrčí za vámi,
přiletí za vámi.
Zazpívá si s vámi,
zatančí si s vámi.
Zasměje se s vámi
a bude rád s vámi.
- Na oplátku žádá jediné. - Nakrmte někdo, nakrmte někdo…
Prosím vás, nakrmte někdo Phila!
Já vás prosím, nakrmte někdo Phila.
Tak už ho někdo nakrmte!
Překlad titulků: Markéta Polívková