‎UN SERIAL DOCUMENTAR ORIGINAL NETFLIX
‎BETONIA, MISSISSIPPI, ORA 21:57
‎FESTIVALUL DE BLUES DE LA BETONIA ‎INTRARE LIBERĂ, 18 IUNIE
‎Mai departe!
‎Asta e!
‎Un bărbat vesel și flămând
‎Se preumblă peste mări și țări
‎Ca să înțeleagă
‎Arta din paste făinoase, porc, pui și miel
‎El vă va conduce
‎Cu el veți zbura
‎El vă va cânta
‎Și va dansa
‎Va râde cu voi
‎Și va plânge pentru voi
‎În schimb cere un singur lucru
‎Cineva, cineva
‎Poate cineva să-l hrănească pe Phil?
‎Cineva să-l hrănească acum
‎DELTA FLUVIULUI MISSISSIPPI
‎Ne gândeam unde să mergem seria asta.
‎Am început să ne interesăm.
‎Mi s-a tot recomandat ‎Delta Mississippiului.
‎Trebuie să spun ‎că mâncarea arăta nemaipomenit.
‎Și istoria e nemaipomenită. ‎Muzica e nemaipomenită.
‎Oamenii par nemaipomeniți.
‎Delta fluviului Mississippi începe
‎în holul hotelului Peabody ‎din Memphis, Tennessee,
‎și ține până la Vicksburg, Mississippi.
‎Așa că iată-ne!
‎Doamnelor și domnilor,
‎bun venit la marele hotel al sudului, ‎Peabody Memphis.
‎Aplauze pentru Phil Rosenthal!
‎ALUNECOS CÂND E UD
‎Mi s-au acordat mari onoruri la viața mea.
‎Cea de azi le întrece pe toate.
‎Doamnelor și domnilor, ‎marșul faimoaselor rațe de la Peabody!
‎Așa!
‎Prin anii '20, niște domni au ieșit ‎să vâneze rațe și s-au îmbătat.
‎Au adus cu ei rațele ‎cu care atragi alte rațe ca să le împuști.
‎Și și-au zis să țină rațele la hotel.
‎Au apartamentul lor pe acoperiș.
‎Bravo, rățuștelor!
‎Adio, rațe!
‎COCTEILURI
‎CAFENEA
‎Mâncarea sudică a apărut luând ‎ce era ieftin și produs sau crescut local
‎și dându-i savoare ‎prin tehnici din țara de baștină.
‎Exemplul perfect este barbecue-ul,
‎un mod de coacere lentă din Caraibe, ‎care frăgezește carnea tare
‎și o transformă, asezonată ‎și unsă cu sos, în deliciu.
‎Preparatele sudice se găsesc peste tot. ‎Te și miri că unii n-au mâncat până acum.
‎RESTAURANTUL PRIMITOR DIN COLȚ
‎Sărut mâna! Desiree?
‎- Da. ‎- Ai un colțișor primitor aici.
‎Mulțumesc.
‎Doamna e Desiree Robinson.
‎A condus mulți ani restaurantul ăsta.
‎Pot să te întreb ceva?
‎Cât zahăr pui în ceai ‎ca să faci „ceai dulce”?
‎Dacă mi-aș face mie ‎și aș vrea să-mi placă…
‎- Să-ți placă, da. ‎- Aș pune cel puțin trei linguri.
‎Nu te încurci.
‎Îmi place dulce-dulce, ‎amar-amar, iute-iute…
‎- Acru-acru, picant-picant… ‎- Da.
‎Deci… Ce?!
‎Maică Precistă! Bună!
‎Îți place burgerul cu sos?
‎- Îmi place tot. ‎- Ar fi mai bune cu sos.
‎Nu trebuia să mănânc săptămâna asta.
‎Afumat. Bun.
‎- Mă bucur că-ți place. ‎- La nebunie.
‎- Te ajută toată familia cu localul? ‎- Nepotul meu mai mare conduce acum.
‎Am auzit că ai și un strănepot.
‎Uite-l colo!
‎- Cum îl cheamă? ‎- Alexander. E…
‎Hai încoace!
‎E pe aici o poză cu soțul meu.
‎Alexander seamănă cu el ‎ca două picături de apă.
‎Să trăiești, tinere! Ți-e foame?
‎Da.
‎- Îți face ceva de pe masa asta cu ochiul? ‎- Aia ce e?
‎Care, asta? E o găinușă de Cornwall.
‎- Vrei? ‎- E pui?
‎E ca un pui, dar parcă și mai bun.
‎E super pui.
‎Vreau pui.
‎- Încerci? ‎- Da.
‎Rupe un copan.
‎Te ajut? Așa!
‎Da! Ca să vezi!
‎Are și mâner.
‎Bun, nu? Mușcă!
‎Îmi place.
‎Nici nu ți-a ajuns la nas.
‎„Îmi place.”
‎Îmi place la nebunie. Coaste ai mâncat?
‎- N-am mâncat niciuna. ‎- Poftim?!
‎- Să gust. ‎- Ce mai stai?
‎Faci parte din familie ‎și n-ai mai mâncat coaste?
‎- N-a încercat unele chestii până acum? ‎- Nu.
‎Păi nu?
‎Îmi place.
‎- Și mie îmi place. ‎- Mă bucur.
‎Care e mâncarea ta preferată?
‎Salamul.
‎Ce mai așteptăm, Alexander?
‎Când îmi dădeau sendvișuri cu salam ‎când eram mic,
‎părinții mei îmi spuneau de fapt ‎că nu le pasă prea tare de mine.
‎Aici e vorba de o felie groasă de carne ‎trasă la tigaie, scăldată în sos,
‎servită cu salată de varză ‎într-o chiflă delicioasă.
‎Îți iei părinții la palme.
‎Fii atent, îți dau jumătate de sendviș.
‎- Ce zici? ‎- Ce?!
‎- Da. Ține, puștiule! Pentru tine. ‎- Mulțumim.
‎- Mușcăm împreună. Ești gata? ‎- Da.
‎Tot sendvișul.
‎Îmi place salamul.
‎Nu vrei restul sendvișului, doar salamul?
‎- Da. ‎- Cum vrei.
‎Dau brânza jos.
‎Nu, o să-ți placă. E salată de varză.
‎Ești gata?
‎Unu…
‎Doi, trei!
‎- Bun! ‎- Bun!
‎Încerci cu chiflă și varză?
‎Ești exact ca copiii mei.
‎- Ce e acolo? ‎- Salată de cartofi. Îți place?
‎Salată de cartofi?
‎- Salată de cartofi? ‎- Ai mai mâncat?
‎- Nu. ‎- Vrei să încerci?
‎Da.
‎- Mănâncă. ‎- A zis „da”.
‎- A zis „da”? ‎- Cică încearcă.
‎E rece, cremoasă, dulce și delicioasă.
‎- Ia stai! E rece? ‎- Așa e salata de cartofi.
‎Nu-mi place rece.
‎Ba-ți place.
‎- Ba nu. ‎- Știu eu.
‎- Știi de unde știu? ‎- De unde?
‎Îți place înghețata.
‎Pe aia o lingi.
‎Pe asta trebuie s-o mestec cu dinții și…
‎Fă-mi un hatâr. Ia puțin pe furculiță.
‎Gata?
‎Ești extrem de grijuliu.
‎E bună, știi și tu.
‎Nu-mi place.
‎Ce nu-ți place?
‎Simt răceala.
‎Simți răceala.
‎- Și eu dau pe mine. ‎- Mama o să-și dea seama ce-am făcut azi.
‎După cât de mânjit sunt.
‎E un restaurant de cinci șervețele. Nu?
‎Disputatul leagăn al rock'n-rollului ‎este chiar aici, la Sun Studios,
‎casa de discuri R&B unde au înregistrat ‎legende ca BB King, Orbison, Johnny Cash
‎și care a scos pe piață primul disc ‎al unui oarecare Elvis.
‎Azi sunt invitat la biserică,
‎să arbitrez concursul culinar masculin.
‎Bună ziua!
‎Nu toți arbitrii arbitrează același lucru.
‎- Așa e? ‎- Da. Astea sunt aperitivele.
‎Mă împac bine cu aperitivele. ‎Cui nu-i plac?
‎N-am arbitrat multe concursuri culinare, ‎dar îmi iau sarcina foarte în serios.
‎- Cum te cheamă? ‎- Marian.
‎- Eu sunt Phil. ‎- Îmi pare bine.
‎Și mie.
‎- Ai trăit aici toată viața? ‎- M-am născut și am crescut în Alabama.
‎Dar la Memphis sunt acasă. ‎M-am mutat aici în '89 și îmi place mult.
‎Eu sunt aici de nici două zile, ‎dar și mie îmi place.
‎- Normal că-ți place! ‎- Da.
‎Facem schimb de impresii?
‎- Începi cu supa cu‎ tortilla? ‎- Da.
‎Bine, și eu.
‎- E bună. ‎- Da.
‎Nu ți se pare un pic prea sărată?
‎- Ba da, e cam sărată. ‎- Nu-i așa? Dar nu vreau să te influențez.
‎Să vedem pâinea de mălai ‎cu broccoli și brânză.
‎Pâine de mălai cu broccoli și brânză.
‎Îmi place.
‎Și mie. E chiar bună.
‎- Ce urmează? Ăsta pare rulou cu ou. ‎- E rulou ‎soul.
‎Rulou ‎soul?
‎- E cam dulce. ‎- Nu mă așteptam să fie dulce.
‎Nici eu. Trec mai departe.
‎- Aici e cârnat cu brânză. ‎- N-are cum să nu ne placă.
‎Ce părere ai?
‎Cred că câștigă pâinea cu mălai.
‎Deocamdată.
‎Să încercăm salata de pui.
‎E cu mere. Câh!
‎A vrut cineva să te mituiască?
‎Nu! Nu încă.
‎- Sper la o mită. ‎- Da, ar fi drăguț.
‎Nu vă supărați, cum e puiul?
‎- Delicios. ‎- Nu vrea să spună.
‎A fost delicios.
‎Văd. Nu e nevoie să spui nimic.
‎A fost delicios.
‎- Voi… ‎- Cum a zis ea.
‎- Trebuie să ai pile ca să arbitrezi… ‎- Felul principal.
‎Felul principal, da.
‎Asta e bună. Ce e? Supă cu ‎taco.
‎Îmi place.
‎Merge să întingi în ea pâine cu mălai.
‎- Marian! Merg împreună. ‎- Da.
‎Dacă le dăm la amândoi premiu?
‎Ca echipă, cu condiția ‎să lucreze împreună de-acum.
‎- Asta e regula. ‎- Așa!
‎- Întind în supă. ‎- Vezi?
‎- Nu e bun? ‎- Ba da.
‎Eu și Marian am votat pentru pâine.
‎Acum avem voie să ne vânturăm ‎și să hăpăim din toate.
‎Dați-mi feluri principale
‎Mai cântă o dată.
‎Dați-mi feluri principale
‎Te iau la casa mea de discuri.
‎Curcan! Ura!
‎Îmi place copănoiul ăla. ‎Ce-ar fi să te scap de el?
‎Coadă de taur!
‎A făcut treabă bună, nu?
‎- Sper să câștige ce am ales noi. ‎- Și eu.
‎Dacă câștigă ce nu ne-a plăcut, ‎mă apuc să răstorn mesele.
‎Apropo, a câștigat ‎pâinea de mălai cu broccoli.
‎REGELE ROCK'N-ROLLULUI
‎Strada Beale e inima muzicii live ‎a orașului încă din secolul XIX.
‎VATRA BLUESULUI
‎Noaptea, lumea se adună în număr mare ‎ca să asculte blues.
‎Mă simt excelent aici. ‎Doar un lucru îmi poate strica dispoziția.
‎Richard să trăiască!
‎La mulți ani!
‎Ce faci? Suflă în lumânări.
‎- Ai mai făcut vreodată asta? ‎- Bine.
‎Vă vine să credeți? A făcut 68 de ani.
‎Dă și echipei!
‎Hai cu echipa!
‎Împarți cu prietenul tău?
‎Bun! Asta e!
‎- Brian! ‎- Mersi.
‎Bine că s-a terminat! ‎Acum iată ceva mai neobișnuit.
‎E o casă. Bună ziua!
‎- Sărut mâna! Eu sunt Phil. Ce faceți? ‎- Minunat.
‎Noroc! Îmi pare bine de cunoștință.
‎Îmi place.
‎Bună, Talbert!
‎Hai să trăiești!
‎Talbert Fleming gătește ‎în propriul său local, Jim and Samella's,
‎botezat după bunicii lui.
‎Vai de mine!
‎Nu-i minciună.
‎Talbert a crescut cu mâncarea bunicii lui, ‎ajutând-o la bucătărie.
‎Mai târziu a cumpărat o casă vizavi de ea
‎și a transformat-o în restaurant.
‎Doamne ferește! Ăsta e micul dejun!
‎Așa e obiceiul la noi.
‎Păi să mă obișnuiesc și eu cu obiceiul.
‎Stai la masă cu alții.
‎- Ce faceți? ‎- Ne punem burțile la cale.
‎Matale ești vestită.
‎Am citit un articol despre locul ăsta.
‎- Ți-am văzut poza. ‎- Tot ce se poate.
‎- Ești regina locului? ‎- Da!
‎- Ai și un rege? ‎- Da. Uite-l colo!
‎Te tachinează.
‎- Nu mă băgam peste dumneata. ‎- Stai liniștit.
‎Ăsta e cel mai plăcut lucru ‎când călătorești.
‎Să stai la masă cu oameni ‎pe care abia i-ai cunoscut.
‎- E mult freamăt, zgomot, voie bună… ‎- Da.
‎- Așa e tot timpul. ‎- Da? Și în cursul săptămânii.
‎Dacă aș veni la 08:30 ‎într-o zi lucrătoare…
‎L-ai găsi aici.
‎Mai ales pe figurile astea.
‎Sunt vecinii de peste drum.
‎Am auzit că Jim și Samella, cei dintâi, ‎au locuit peste drum.
‎- La două case mai jos. ‎- Lângă voi?
‎- Erați prieteni? ‎- Da.
‎Păzea!
‎Doamne, ce bine arată!
‎Grozav.
‎Să spunem rugăciunea.
‎Tată, îți mulțumim ‎pentru hrana ce ni se dă,
‎spre îndestularea trupurilor noastre ‎prin Hristos.
‎- Acum mâncați. ‎- Amin!
‎Păzea!
‎Deasupra e măr caramelizat.
‎Cu sirop cu whisky Crown Royal.
‎Gofre cu unt, măr și Crown Royal?
‎Da, vă rog!
‎Bine!
‎Poftim.
‎Așa!
‎- Nu? ‎- O să dau sfară-n țară.
‎- Sos Crown Royal! ‎- Sos Crown Royal!
‎Gustă din asta.
‎- Da! ‎- Ia bucata aia.
‎La mine acasă, asta s-ar numi ‎kugel. ‎Ați mâncat? E o mâncare evreiască.
‎Ce bun e!
‎E bun. Uitați ce am spus! ‎N-are nicio legătură cu ‎kugelul.
‎Phil, uite niște creveți cu crupe.
‎Mulțumesc!
‎Creveți cu crupe!
‎Nu știam dacă trebuie răspuns sau nu.
‎- E greșit să bei sosul? ‎- Nu.
‎De-asta e în ceașcă.
‎- Îmi place. Păzea! ‎- Homar.
‎- E… ‎- Cozi de homar prăjite.
‎Inițial mi-am zis: „De ce i-ai face asta ‎unei cozi de homar?”
‎E făcut pane, ca puiul prăjit. ‎Adică e coadă de homar pane.
‎Știu și eu, ‎e musai să faci coada de homar pane?
‎E musai să facem totul pane?
‎Vă spun, e un preparat excepțional.
‎De cum a venit homarul, am uitat de tot.
‎Ai mai văzut așa ceva în altă parte?
‎- Cum e mâncarea, oameni buni? ‎- Delicioasă.
‎Talbert! Sunt fan homar prăjit. ‎N-am mai mâncat până acum.
‎Homarul e atât de fraged și suculent ‎sub crustă, care e…
‎senzațională.
‎Îți place, Phil?
‎De-acum așa îmi place homarul.
‎Așa îi place homarul.
‎Ziceți-mi adevărul.
‎Azi, toată ziua, ‎n-o să vă mișcați prea mult.
‎Eu nu mă mai mișc.
‎Ea nu se mișcă în general. ‎Eu o să fiu în mișcare.
‎Am 77 de ani. M-am bucurat de fiecare zi.
‎- Asta e. ‎- Da.
‎Care e secretul ‎unei căsnicii fericite de 58 de ani?
‎Să stai în genunchi. Să te rogi.
‎Cam asta fac și eu.
‎Nu voi uita niciodată experiența asta. ‎A fost superbă.
‎Mulțumesc pentru masă.
‎Cu plăcere.
‎Aplauze pentru Talbert!
‎E imaginea ideală…
‎Te iubesc.
‎…a ospitalității sudice.
‎Te iubesc. Ai grijă.
‎Sper să mai vii.
‎Abia aștept să mă întorc! Vorbești serios?
‎Memphis, foarte frumos.
‎Am avut parte ‎de frumoasa ospitalitate sudică.
‎Ne așternem la drum. ‎E un film cu deplasare.
‎Fac ceva ce n-am mai făcut.
‎Merg în Mississippi.
‎BUN VENIT ÎN MISSISSIPPI
‎M-am ferit de drumuri lungi pe șosea ‎de frica durerilor de spate.
‎Din fericire, aici se înșiră orășelele.
‎Suntem pe Autostrada 61.
‎Primul nostru popas venind de la Memphis ‎este Clarksdale.
‎Iar în Clarksdale ‎se impune o vizită la Abe's.
‎Localul a fost înființat ‎de un imigrant libanez la 1924.
‎Acesta este felul său ‎de a interpreta barbecue-ul sudic.
‎Ăsta e genul meu de local.
‎E un restaurant fără fasoane, ‎unde știi că mâncare va fi bună.
‎- E aici de când mă știu. ‎- Da.
‎Nu există să treci prin Clarksdale ‎și să nu mănânci barbecue la Abe's.
‎Îmi place.
‎Domnul cu acest accent deosebit ‎e Hank Burdine.
‎E autor de cărți, ‎agricultor de soi și istoric al deltei.
‎Are două etaje, ca un Big Mac cu barbecue.
‎Cum e?
‎Măi să fie! E cam perfect.
‎Are gust puternic, nu?
‎Tu n-ai barbă. ‎Mie îmi trebuie multe șervețele.
‎Și mie.
‎- E bun. ‎- Rău de tot.
‎- Pentru ce mai sunt renumiți? ‎- În regiunea asta se mănâncă ‎tamale.
‎Greenville e capitala mondială în domeniu.
‎Nu știam.
‎Zona e un creuzet multicultural ‎de naționalități.
‎Lucrătorii agricoli mexicani au adus ‎specialitatea în deltă
‎la începutul secolului XX,
‎aceasta răspândindu-se imediat.
‎Ăsta se cheamă ospăț.
‎- Dumneata ești Pat? ‎- Da.
‎Bunicul era din Liban. ‎A venit aici în 1914.
‎De ce aici?
‎Părinții l-au suit pe vapor cu doi frați ‎mai mici și i-au zis: „Du-te!”
‎În Clarksdale nu știu cum a ajuns.
‎E fascinant cum și unde prind ‎diverse influențe și culturi.
‎Facem multe lucruri împreună, ‎trudim împreună și mâncăm împreună.
‎Multă muzică s-a născut ‎unde ne aflăm acum.
‎Mississippi e leagănul muzicii americane.
‎Elvis Presley și-a făcut mâna pe blues.
‎Cum zicea Muddy Waters:
‎„Bluesul a făcut un pui ‎și i s-a zis rock and roll.”
‎Orice gen de muzică asculți ‎își are rădăcinile aici, în deltă.
‎Da.
‎Acum Clarksdale e sediul bluesului.
‎Autostrada 61 e cunoscută ‎ca „Autostrada Bluesului”.
‎Da.
‎În spatele nostru e un loc deosebit,
‎intersecția autostrăzilor 49 și 61, ‎Răscrucea.
‎Cică aici și-ar fi vândut Robert Johnson ‎sufletul diavolului,
‎ca să învețe să să cânte blues.
‎Mulți oameni ajung la răscruci ‎în cursul vieții.
‎Toată lumea are o răscruce.
‎Nu neapărat la miezul nopții, pe un drum ‎pustiu, în Delta Mississippiului.
‎Legenda dăinuie, ‎fiindcă omul se regăsește în ea.
‎E bună mâncarea?
‎Aș vrea din toată inima să termin tot, ‎numai că aș muri.
‎Ai muri plăcut.
‎V-am făcut motto: „Veți muri plăcut.”
‎RĂSCRUCEA
‎Următorul popas e la aproape 65 km ‎de Clarksdale.
‎Cleveland își trage numele ‎de la președintele Grover Cleveland.
‎E un centru cultural prosper ‎de pe Drumul Bluesului,
‎unde se află și un Muzeu Grammy.
‎TE HRĂNIM NOI, PHIL
‎Azi cunoaștem câțiva viitori laureați.
‎Aceștia sunt copiii ‎de la Delta Arts Alliance,
‎un cămin cultural, ‎unde cei mici dansează, fac artă, cântă…
‎Excelent!
‎Bravo!
‎Toți copiii ar trebui să aibă șansa asta.
‎Tu ai fost protagonist, Phil?
‎- Ce să fiu? ‎- Protagonist.
‎Nu în ultimii 40 de ani.
‎Bine.
‎Putem să te învățăm ‎o mișcare șmecheră de hip-hop.
‎- Serios? ‎- Da.
‎Băieți, începem în poziția asta, ‎cu picioarele întinse.
‎Bine. Ne răsucim. Mâna jos.
‎Piciorul sus. Salt, cu burta la podea.
‎Phil, încearcă să mergi în cerc.
‎Exact așa.
‎Când ajungi înapoi, mâna jos și pe burtă.
‎Du-te și culcă-te.
‎Unul ca mine revine la viață ‎într-un singur fel.
‎Cu mâncare.
‎Din fericire, ‎pe aceeași stradă e Delta Meat Market.
‎Cole Ellis a adus ultimul răcnet ‎în materie de gătit
‎în partea asta de lume.
‎Restaurantul s-a deschis în 2013.
‎Tot atunci, prietenul lui, Matty Bengloff, ‎a deschis chiar peste drum Delta Dairy.
‎Avem aici salata Wedge.
‎E în meniu de la bun început.
‎Turnăm pe ea sos artizanal de lapte bătut,
‎sos dulce-acrișor de usturoi, ‎roșii, bacon și brânză albastră,
‎cam ca la orice carmangerie, ‎dar puțin altfel.
‎Omul gătește după rețete noi, ‎cu ingrediente locale.
‎Asta e supa de dovleac ‎cu năut, mentă și miere.
‎Dovleacul îl luăm de la un prieten ‎din Flora, Mississippi.
‎E delicioasă.
‎Aici se cultivă industrial.
‎Tot porumbul de pe câmp e urcat pe șlep, ‎ca să fie dat la animale și procesat.
‎Doar câteva ferme cultivă ‎„hrană pentru oameni”,
‎iar noi facem tot posibilul ‎să le susținem.
‎- Grozav. ‎- Mersi.
‎Spune-mi despre educația ta culinară.
‎Am stat ani întregi pe lângă bunica ‎când gătea și am băgat la cap.
‎Mi-am zis: „Sunt bun. ‎Ce-ar fi să-mi câștig traiul din asta?”
‎M-am rodat la Magnolia's, la Hominy Grill ‎și la alte localuri mari din Charleston.
‎În 2013, am hotărât cu soția ‎să ne creștem fetele aici.
‎Ne-am mutat aici și am deschis localul.
‎Deja sunt fan.
‎Am luat trei linguri de supă ‎și termin salata.
‎Da!
‎Sau poate nu.
‎- Exact. ‎- Sper că mai ai loc.
‎Mai am un pic de loc.
‎Mi s-a adus un sendviș artizanal cu curcan
‎și cartofi dulci…
‎Așadar…
‎Un onglet superb, ‎cu cartofi prăjiți și sos…
‎Aici e vestitul nostru onglet ‎cu cartofi pai.
‎- Simandicos. ‎- Așa e.
‎Tot ce conține cuvinte franțuzești ‎e simandicos.
‎În loc de trufe și alte prostii, ‎folosim sos Hoover.
‎- Făcut de Hoover Lee, din Anguilla. ‎- Am mai mâncat.
‎E bun.
‎Nu vreau să mă opresc. Nu mă opresc.
‎Eram curios care a fost reacția oamenilor ‎la genul ăsta de mâncare.
‎Oamenilor le place ce cunosc.
‎Cole a introdus chestii noi, ‎dar într-un mod abordabil.
‎- Nu contează cum se deschide mintea. ‎- Corect.
‎Uneori se deschide întâi gura, ‎iar mintea îi calcă pe urme.
‎Nu departe se află localitatea Greenville.
‎Odinioară unul dintre marile ‎orașe cosmopolite ale statului,
‎cu un centru prosper și un ziar ‎câștigător al premiului Pulitzer,
‎Greenville s-a dus pe copcă ‎când s-a mutat portul,
‎iar mallurile au falimentat prăvăliile.
‎Din fericire, ‎câteva instituții încă rezistă.
‎FIȘĂ COMANDĂ
‎Poftiți! Mulțumesc.
‎Ce mai faci?
‎Jim's Cafe e deschisă din 1909.
‎O ține Evelyn, ‎cum a făcut și tatăl ei decenii întregi
‎și bunicii ei, decenii întregi.
‎- Phil! ‎- Hai noroc, Phil!
‎Vă salut. Mi s-a zis că la Jim's ‎o să găsesc așa-zisa Masă a Cunoașterii.
‎- Așa este. ‎- Mă bucur să vă cunosc!
‎- Venim aici să ne simțim bine. ‎- Exact!
‎Și să învățăm.
‎Dar în general știm totul, ‎deci e cam greu să mai învățăm ceva.
‎Există disensiuni politice ‎la Masa Cunoașterii.
‎În fiecare zi.
‎Se zice că eu sunt singurul liberal.
‎Dar sunteți prieteni ‎și luați zilnic prânzul împreună.
‎Suntem de acord să nu fim de acord, ‎fără supărare.
‎Asta-i bine! Așa și trebuie.
‎- Fiți atenți! ‎- Ce-i pe farfurie!
‎- Ăsta e burgerul jegos, Frank? ‎- De ce jegos?
‎- Întreab-o pe Evelyn. ‎- De ce i se zice jegos?
‎Băiatul meu e poreclit Jegosu'. ‎El a creat sendvișul.
‎Acum se pune întrebarea ‎de ce i se zice lui Jegosu'.
‎N-am întrebat.
‎- Jegosu'! ‎- N-am vrut să știu.
‎Lasă că aflăm noi.
‎Masa Cunoașterii va afla!
‎- Ați copilărit toți în Greenville? ‎- Eu, da.
‎- Unii, da. ‎- Eu, nu. Dar stau aici de mult.
‎- Majoritatea suntem aici de 50-60 de ani. ‎- Doar atât?
‎Aveți copii aici? Nepoți?
‎- Nu aici. ‎- Nu aici?
‎Copiii s-au cam dus prin alte părți.
‎S-au mutat.
‎- Nu au ce face aici. ‎- Înțeleg.
‎Dar în ce vă stă speranța?
‎Văd apartamente noi, măcelării…
‎Aici, la doi pași, se construiește ‎un tribunal federal de 41.000.000 $.
‎Există mereu speranță.
‎Benjy, vrei ceapă pane?
‎Fiți atenți! Asta vrei de la o ceapă pane.
‎- Aș veni doar pentru astea. ‎- Sunt grozave.
‎Mesei ăleia îi spuneți „Masa Prostiei”?
‎Da.
‎- Mă scuzați. ‎- Bună!
‎A venit Jegosu'.
‎- Da? Să vorbim cu el. ‎- Vino puțin.
‎Eu sunt Phil.
‎- Jerred Brown. ‎- Bună!
‎Iată întrebarea pentru Masa Cunoașterii. ‎Oamenii ăștia nu știu totul.
‎Nu știu de ce ți se spune Jegosu'.
‎Am porecla din liceu, ‎de la fotbal american.
‎- Asta e varianta oficială? ‎- Până în pânzele albe.
‎- Poftim! ‎- Mulțumesc.
‎Sunt în ședință. ‎Sună-mă mai târziu, dacă poți. Mersi.
‎Ai rezolvat-o elegant. ‎Să țin minte pentru când mă sună nevasta.
‎M-am simțit bine, domnilor. ‎Deja mă simt mai deștept.
‎Acum mergem într-un loc special.
‎BUFETUL LUI DOE
‎E pe o stradă rezidențială lăturalnică.
‎O casă ca toate casele.
‎Bună seara!
‎Am avut așteptări greșite.
‎Credeam că voi primi chestiile obișnuite, ‎care nu sunt deloc de lepădat.
‎Pui prăjit, coaste, barbecue…
‎Nu știam că intru într-una ‎dintre cele mai bune carmangerii din țară.
‎Dominic „Big Doe” Signa ‎a înființat restaurantul în 1941.
‎Nepotul lui, Baby Doe, ‎face și azi fripturi acolo.
‎Primul lucru care-ți sare în ochi ‎sunt niște hălci uriașe de carne.
‎Dacă treci pragul,
‎te întâmpină o operă divină ‎de cel mai înalt rang.
‎- Sărut mâna! ‎- Bună!
‎- Dumneata ești Flo. ‎- Da.
‎- Eu sunt Phil. ‎- Mă bucur mult să te cunosc.
‎- Aici ne îmbrățișăm. ‎- Ce-mi place!
‎Da, ne îmbrățișăm. ‎Eu nu dau mâna. Îmbrățișez lumea.
‎Ea e tanti Flo.
‎- Îmi pare bine. ‎- Ce bine c-am venit!
‎Acasă nu sunt primit așa.
‎- Nu? ‎- Nu. Vrei să locuiești cu mine?
‎- Da. ‎- Bun!
‎Pa, Doe! Am plecat.
‎Mă duc acasă.
‎Am primit o ofertă bună.
‎Ce castron frumos de salată ai! ‎Am auzit despre el, e faimos.
‎Frumos! Asta e renumita „salată udă”.
‎Știi care e ingredientul secret?
‎- Iubirea? ‎- Știe totul!
‎Mi-am dat seama uitându-mă la dumneata.
‎Plec acasă cu el. Hai!
‎- Să mergem! ‎- Adio, Monica!
‎Gata emisiunea!
‎Plec acasă cu el.
‎La revedere tuturor!
‎Înainte să fug cu ea, ‎ar trebui să-i încerc mâncarea.
‎Iat-o și pe Julia, ‎motivul pentru care mă aflu în deltă.
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Cine a văzut episodul despre New Orleans ‎a cunoscut-o pe Julia Evans Reed,
‎o minunată povestitoare, ‎doamnă de societate și scriitoare.
‎În plus, e ambasadoarea sudului, ‎mai ales a Deltei Mississippiului,
‎pentru că e de aici.
‎Asta da, oală!
‎- E o operă de artă. ‎- I-a luat 60 de ani să ajungă așa.
‎Hank e iar cu noi.
‎Ești copil? Băutura e… Ce?
‎- E băutură bună. ‎- O lasă pe masă?
‎Nu, o aduc bețivii ca mine.
‎- Tu ai adus-o? ‎- Așa se face.
‎În statul ăsta ‎a fost prohibiție până în 1966.
‎Nu și-au mai luat autorizație. ‎De ce să-și ia?
‎Vii cu vinul de acasă, ‎deci bei udătură de-a bună.
‎Îți torn niște udătură bună?
‎Nu. Beau o poșircă grozavă.
‎Tu ce bei acolo?
‎Mai trebuie. Cârpește aici!
‎- Frate! ‎- Asta se cheamă cârpeală.
‎Vă recomand‎ tamale‎ la salată.
‎O frumusețe!
‎Asta a fost prima hrană solidă ‎pe care am mâncat-o.
‎Mi-au vârât în gură‎ tamale, ‎să tac.
‎N-a mers.
‎Mâncam aici ca făt.
‎E o poză cu mama, gravidă în luna a opta, ‎pe treptele de la intrare.
‎- Ai ieșit o bunătate de femeie. ‎- Destinul.
‎Hank se lăuda că ați copilărit împreună.
‎Hank e puțin mai bătrân decât mine.
‎- Dar… ‎- Păi…
‎- Flo, mor după salata dumitale. ‎- Da?
‎- E nemaipomenită. ‎- Bine.
‎- Zi-i șefului meu, poate-mi crește leafa. ‎- Da.
‎Florence, de când lucrezi aici?
‎De dinainte să-mi cunosc bărbatul.
‎- Pe Nerodu'? ‎- Nerodu', da.
‎Era frate cu primul patron.
‎- Cu Doe? ‎- Da.
‎Eu stăteam acolo, ‎unde prăjește ea cartofii.
‎Prăjeam cartofi.
‎Bărbatu-meu desfăcea scoici ‎prin fereastra aia.
‎Mi se ardeau cartofii, că mă holbam la el.
‎Poate de asta nu gătește soția mea bine.
‎Florence, stai lângă mine.
‎- Eu? ‎- Da.
‎Ai făcut salata, ți-ai terminat treaba.
‎Bine.
‎- E bună rău. ‎- Vai de mine!
‎- În teorie, n-ar trebui să meargă. ‎- Știu ce zici.
‎Pare o salată fleșcăită, ‎care băltește în zeamă.
‎Până bagi în gură.
‎E o salată fără pretenții, ‎dar are un gust fantastic.
‎Pe urmă creveți fripți, ‎într-un sos superb…
‎Coșcogea feliile de pâine, ‎ca să întinzi în el…
‎Apoi creveții prăjiți…
‎Am efectuat un sondaj riguros privind ‎creveții prăjiți la nivel național…
‎- Ăștia câștigă? ‎- Da.
‎E ceva ce nu-ți iese?
‎- Spune-i lui Phil despre soțul tău. ‎- Zăpăcitorul.
‎Cum a fost prima întâlnire?
‎Am ieșit cu el prima oară de Halloween, ‎la un meci de fotbal american.
‎Acum câți ani?
‎M-am măritat la 23 de ani.
‎Acum am 39.
‎Bine? Fă tu socoteala.
‎Ții minte meciul?
‎Nu. Mâncam floricele și mă uitam la el. ‎Era grozav de chipeș.
‎Bufetul lui Doe e legendar, ‎și nu doar printre localnici.
‎- Liza Minnelli a mâncat aici. Și mama ei. ‎- Ce? Judy Garland?
‎Willie Nelson a stat aici.
‎Johnny Cash a fost aici. ‎Willie Nelson a fost aici.
‎Au trecut și ei pe aici.
‎E ușor de înțeles de ce.
‎Ia te uită!
‎Nu e de o persoană.
‎Câta friptura!
‎M-am gândit, evident, ‎că o friptură ca aia e pentru toți.
‎Doamne ferește!
‎Era pentru mine. ‎O friptură uriașă, pentru mine!
‎Ce fragedă e! Și e făcută la perfecție.
‎- Pe bune! ‎- Ești la partea bună.
‎Sunt la partea bună.
‎- Spre deosebire de partea rea. ‎- Prietene, e carne.
‎- Ce zici? ‎- E superbă.
‎Și cartofii, ‎prăjiți în tigăile alea de fontă antice?
‎- Simandicoasă chestie! ‎- Da.
‎Când o să se ducă tigăile, s-a terminat.
‎E nemaipomenit.
‎S-a terminat vinul?
‎- Nu, avem gârlă. ‎- Avem?
‎Sfinte Sisoe!
‎Da. Bună!
‎Te-ai tuns?
‎Chiar înainte să plec.
‎Nu prea mai ai păr.
‎Cine vorbea!
‎Ești în Memphis?
‎Memphis, Tennessee, e locul ‎unde începe Delta Mississippiului.
‎Autostrada 61 te poartă ‎de-a lungul mărețului fluviu.
‎Oamenii sunt foarte prietenoși.
‎Ai perfectă dreptate. ‎Asta e partea cea mai bună.
‎E multă diversitate ‎și toată lumea se înțelege cu toată lumea.
‎Am fost la Jim's Cafe, ‎pe strada unde sunt cazat.
‎Ți-ar plăcea chestia asta, tată.
‎Șase moși iau prânzul împreună ‎în fiecare zi.
‎Pe masă au un plăcuță ‎pe care scrie „Masa Cunoașterii”.
‎În fiecare zi?
‎Da, cam așa. În fiecare zi.
‎Moșii au diferende de opinie,
‎dar asta nu le-a stricat prietenia.
‎E un exemplu de cum ar putea fi.
‎La televizor vedem numai ce e mai rău.
‎În realitate, lucrurile stau pe dos.
‎În majoritatea timpului, ‎oamenii sunt cumsecade.
‎Dar ăsta nu e un subiect palpitant.
‎Știți ce s-a întâmplat azi, ‎când s-au ciocnit cele două facțiuni
‎de pe poziții diametral opuse?
‎Au mâncat și s-au împăcat.
‎Pe la voi care mai e treaba?
‎S-a întâmplat ceva interesant dimineață. ‎Am mâncat ouă.
‎Toate ouăle, patru la număr, ‎au avut două gălbenușuri.
‎Ce?! V-a picat lozul cel mare.
‎E Crăciunul, Anul Nou și Hanuka la un loc.
‎Am dat lovitura!
‎- Pot să-ți mai spun ceva? ‎- Ce?
‎Ieri am văzut o gărgăriță afară, la geam.
‎Am deschis geamul
‎și a intrat altă gărgăriță, ‎pe care am prins-o.
‎Deci nu doar câte două gălbenușuri…
‎Două gărgărițe! Oameni buni!
‎- Precis înseamnă ceva. ‎- Ce înseamnă?
‎- E ceva spiritual. ‎- Bine.
‎- Și mai ce? ‎- Da.
‎Bine ai venit în lumea mea, tată!
‎Foarte interesant.
‎„Ești o femeie fascinantă.” Asta gândești?
‎Ce e?
‎Eu aud mereu asemenea povești.
‎Ce se mai întâmplă? Ați jucat Parola?
‎Max ne-a dat cuvintele.
‎N-a vrut să joace, ‎dar să vă dea cuvintele.
‎- Primul… ‎- „Cultiva.”
‎…a fost „cultiva”.
‎- Foarte grea parola! ‎- A fost prea grea, nu s-a ghicit.
‎Iar tu ai zis: ‎„O folosesc într-o propoziție.”
‎Spune, Max.
‎Ieri așteptam autobuzul, dar nu știam ‎după „câlti va” veni și am luat metroul.
‎A trebuit să vă chinuiți cu Parola, ‎n-a ghicit nimeni,
‎și s-a dovedit că v-a dat cuvântul ‎doar că să facă un calambur.
‎Alt cuvânt?
‎Escortă.
‎Escortă? L-ai folosit în propoziție?
‎Am vrut să sar gardul, dar n-am reușit.
‎E „scortă” scara.
‎- Așa… ‎- E… „Așa.”
‎E bună emisiunea mea, trebuie spus.
‎Când apari tu în ea, e bună emisiunea.
‎Distracție plăcută!
‎Pa!
‎Pa, Richard!
‎Am un candidat pentru Masa Cunoașterii.
‎Suntem la Highland Club, ‎la sud de Greenville.
‎Ne reunim cu câțiva din oamenii simpatici ‎pe care i-am cunoscut pe parcurs.
‎Vom mânca somn, ‎prăjit de un domn pe nume Dan,
‎cică cel mai bun somn din deltă.
‎Dacă mândra mea o ia peste dig ‎O iau și eu după ea
‎Muzica ne e oferită ‎de Ferd, Raymond și Valley.
‎Hank e aici. Julia, desigur.
‎Cole Ellis, de la Delta Meat Market.
‎Prietenul meu Talbert, ‎de la Jim and Samella's.
‎Dacă mândra mea o ia peste dig ‎O iau și eu după ea
‎Henry? Mănânci ceva?
‎- Îi dau o buletă? ‎- Șezi!
‎- Bravo! ‎- Frumos!
‎Cuțu!
‎Ești bun de reclamă.
‎- Hai, la masă! Nu vă sfiiți! ‎- Hai!
‎Nu tre' să-mi zici de două ori.
‎Vai de mine și de mine!
‎Ce ai acolo?
‎Pui la rotisor și salată de varză.
‎- Și tu? ‎- Fasoliță și murături.
‎Da, așa! Salată de cartofi!
‎- Ăsta e aligator? ‎- Da.
‎Cât de mare era?
‎Aproape trei metri, cred.
‎Îmi pun.
‎Aligator, oameni buni. Cu sos de aligator.
‎Iată și somnul!
‎Mi-am pus ce trebuie pe farfurie? ‎Trebuie gustat din tot.
‎E extraordinar. ‎Fasolița, aligatorul, murăturile…
‎Ați gustat aligatorul?
‎- Da. Doamne! ‎- E excelent.
‎- Mănânc. ‎- Aligatorul…
‎E bun.
‎Condimentele și sosul fac toți banii.
‎Bine.
‎Carnea de aligator nu e fragedă. ‎Mesteci la ea.
‎- Așa e. ‎- Dar asta-i bine.
‎Chiar îți dorești să fie tare.
‎Aligatorii sunt duri în natură.
‎Muști zdravăn și savurezi momentul.
‎Da, te iei la trântă cu fiara.
‎Șmecheria e să-l mănânci ‎până nu te mănâncă el.
‎Exact!
‎Ura!
‎Ai făcut treabă bună cu aligatorul.
‎Sosul e specific din Mississippi ‎și-i zice „vino înapoi”.
‎Înțeleg asta.
‎El zice că se face și un sos „bum bum”, ‎destul de asemănător cu „vino înapoi”.
‎Da, foarte picant. Sosul „bum-bum”…
‎Când întingi în el, simți bum-bum.
‎Știți ce se întâmplă mai târziu.
‎Face bum de două ori.
‎- Nu mi se pare mie, nu? E fantastic. ‎- Nu ți se pare.
‎E ușor și nu e deloc unsuros.
‎- N-are gust de mâl. ‎- Da, domnule.
‎Pot să-l cunosc pe Dan?
‎Am mâncat vreo patru-cinci bucăți de somn. ‎Voiam să-ți strâng mâna.
‎Mulțumesc mult.
‎Nu e un dezastru ‎când mănânci cu un maestru.
‎Maestrul dezastrului.
‎El e.
‎Multe preparate sunt indigene. ‎Omul mănâncă ce are prin preajmă.
‎Arta e să le faci ‎să merite să trăiești pentru ele.
‎- La revedere! ‎- Ne-a făcut plăcere.
‎Mulțumesc pentru ospitalitate!
‎Nu știu la ce mă așteptam.
‎Îmi place mult aici.
‎Dar uitați ce oameni!
‎Nu mă cunosc. ‎Nu sunt obligați să mă placă automat.
‎Dar nu doar pe mine. ‎Pare că țin de-adevăratelea unul pe altul.
‎Le sunt dragi străinii.
‎Nu așa ar trebui să fie lumea?
‎Pa, Phil!
‎- Ia uite, un câine! Hank! ‎- Hai, Phil!
‎- Cine e? ‎- El e Boudreaux.
‎Boudreaux!
‎Hank s-a oferit ‎să mă ducă acasă pe fluviu.
‎MINISTERUL DISTRACȚIEI
‎Mărețul Mississippi!
‎Își croiește drum sinuos…
‎Boudreaux, tu ești căpitanul!
‎E un citat din Edith Wharton:
‎„Minunat când călătorești e ‎că afli câți oameni buni există.”
‎Asta e cât se poate de adevărat ‎în Delta fluviului Mississippi.
‎Ce faună e pe aici? ‎Sunt aligatori în fluviu?
‎Sunt aligatori. ‎Probabil c-a și trecut unul pe lângă noi.
‎Nu! Mi-a venit o idee. Hai înapoi!
‎PENTRU JULIA.
‎MULTE LUCRURI GROZAVE ÎN VIAȚĂ ‎NU AR FI FOST POSIBILE FĂRĂ TINE.
‎Stați la masa lui
‎Dacă sunteți fericiți, ‎flămânzi, dispuși și puteți
‎Veți rupe pâinea-n două
‎Și vă veți împrieteni
‎El vă va conduce
‎Cu el veți zbura
‎El vă va cânta
‎Și va dansa
‎Va râde cu voi
‎Și va plânge pentru voi
‎În schimb cere un singur lucru
‎Cineva, cineva
‎Poate cineva să-l hrănească pe Phil?
‎Vă rog, cineva ‎Poate cineva să-l hrănească pe Phil?
‎Cineva să-l hrănească acum
‎Subtitrarea: Steliana Palade