DOKUMENTÁRNÍ SERIÁL NETFLIX
Hladovec v zimě v létě
vesele vandruje po světě
a táhne ho to chtě nechtě
k těstovinám, masu a bagetě.
Přifrčí za vámi,
přiletí za vámi.
Zazpívá si s vámi,
zatančí si s vámi.
Zasměje se s vámi
a bude rád s vámi.
Na oplátku žádá jediné.
Nakrmte někdo, nakrmte někdo...
Prosím vás,
nakrmte někdo Phila!
Tak už ho někdo nakrmte!
Mexiko má živou atmosféru, jakou nikde jinde nenajdete.
V Mexico City mi všichni říkali, že jestli chci ochutnat původní kuchyni,
musím se vydat ještě dál do města,
které se obtížně vyslovuje, když ho vidíte.
Do Oaxacy.
Nachází se v jihozápadní části Mexika a je hlavním městem kultury a kuchyně.
Čeká nás spousta mole a mezcalu, protože obojí pochází odsud.
Jak víte, ze všeho nejdřív se musím s městem seznámit
a to se nejlíp dělá na trhu.
Tady v Oaxace se ten největší jmenuje Central de Abastos.
Rozkládá se na více než 320 hektarech.
Je to město samo o sobě.
Seženete tu cokoli. Od svatebních šatů až po tuhle divnou věc.
Provádí mě tu odborník na gastronomii Omar Alonso.
Omar má Instagram, který doporučuju, jestli se sem chystáte.
Jmenuje se Oaxacking.
Tolik chutí, co?
Tohle je dobrota, lidi!
Najdeš tu všechno, co tě napadne.
Tohle je moje oblíbená část.
Jmenuje se Pasillo de Humo.
- De Humo? - Kouřová ulička.
Dopadá sem svaté světlo.
To jo. Stoupni si takhle.
Tohle je moje kamarádka Marie. Je tu už čtyři generace.
Tady si koupíš maso. Mají hlavně hovězí a vepřové.
- Ano. - A pak tu mají gril,
který můžeš zdarma využít.
Vyberete si maso, které chcete, a jen přejdete vedle.
A tam je rozpálený gril.
- Tady se griluje? - Jo.
- Griluješ si sám. - To jsem nikdy neviděl.
Co se stane, když je rušno? Říkají, ať si pospíšíš?
Ne, všichni tady chápou,
že si tu chceš užívat s rodinou,
- tak tu nikdo nespěchá. - V Americe by to bylo jiný.
Jo.
Takhle to tu chodí běžně.
Jak se jmenuješ?
Jesse Mirel Morales Sanchez.
Ahoj, Jesse Mirel.
Jesse Mirel?
- Ahoj. - Máme to.
Tak musíme jít dál.
Omar má s naším masem plány.
Vezme nás na speciální místo, kde se najíme.
Na trhu se ukrývá legenda jménem Doña Vale.
Takže tohle je memela.
Je to velmi tenká tortilla, ale během pečení
do ní štípou, aby se v ní udrželo to, co do ní dají.
- To je sádlo. - Jo.
Jen sýr a salsu.
Dají se tam přidat i černé fazole.
Ale ty její jsou speciální, protože vyrábí slavnou salsu.
Je z uzených chilli papriček zvaných Morita s tomatilly.
Připravuje to o den dřív,
protože musí chilli opéct a osmažit.
Omar nám objednal tacos s naším masem
a k tomu pečené vepřové s miskou omáčky Morita.
Tady příbory nepoužíváme, tak musíš rukama.
Na to jsem zvyklý.
Tak počkat.
Ta omáčka!
Tak počkejte. Ta omáčka!
- Je jako barbecue omáčka. - Jo!
Je skvělá.
Ta omáčka Morita je jedna z nejlepších věcí,
jaké jsem kdy dal do pusy.
Že jo?
Stačilo by, aby tu prodávala tu salsu.
Žádný další věci vařit nemusí, ale ona to miluje.
Nenaděláš nic.
- Je génius. - To jo.
Je to od srdce.
A já to ze srdce miluju.
Super.
Mimochodem, chtěla mi k tomu dát vejce,
tak jsem jí řekl, ať ho dá na steak.
Namočíme si to do Mority.
Jak jinak.
Jdu na to.
Super. Až tu budu příště, udělám to stejně.
Nazvu to Philův speciál
a pokaždý tě označím, abys mohl vzpomínat.
Naučil jsem tě něco z Oaxacy.
Můj den s Omarem pokračuje. Chci ho s sebou!
Jedeme za město.
Šli jsme po prašné cestě.
Došli jsme k bráně.
Netušil jsem, co tam je a kde jsem. A pak se brána otevřela…
do ráje.
Páni!
- Pojď dál. - Hola.
- Tohle je Jorge. - Jorge.
Jorge.
Rád tě poznávám.
Jsme v domě Jorgeho Leóna,
kde žije se svou matkou Elvií.
Tio Elvio!
V Oaxace na znamení úcty říkáme starším lidem…
- Jak? - …tios nebo tias,
což je „teta“ a „strýc“.
Tio Elvio. Hola.
Jsou to skvělí kuchaři,
kteří si doma otevřeli restauraci Alfonsina.
A specializují se na mole.
Chystá se připravit zeleninové mole.
Dýňová semínka, česnek, dva druhy chilli.
- Citrony? - Pečená jablka.
No jasně! Páni!
Dává je tam místo cukru.
- Nemá to žádná pravidla, ne? - Přesně.
Každá rodina má svůj recept, tajnou ingredienci.
Tvé matce to předala její matka a té zase ta její.
Je to součástí naší kultury a rodin.
Je to součástí země.
Netušil jsem, že budu muset pomáhat.
Tohle je taky důležitá práce. Opékám přísady na comalu,
což je hladká pánev, na které všechno praží.
Je středobodem všech kuchyní v Oaxace.
Nejlíp se to člověk naučí praxí. Tak se dneska učím.
Vidíš, co se stalo?
Radši to vezmi rukama. Chci mít to mole dobrý.
Teď přijde to nejtěžší. Mletí.
Jo, udělám to špatně.
Připravujeme mole rojo, neboli červené mole.
Každé mole obsahuje jiné přísady.
Běžná jsou sušená chilli a koření.
Někteří přidávají čokoládu. Variací je nespočet.
A pak je ještě černé mole, neboli mole negro.
To je jejich specialita.
Jorge pracoval v Pujol, světově proslulé luxusní restauraci
kuchaře Enrique Olvery, kde jsme byli v díle z Mexico City.
Měli mole negro tak dobré, že jsem musel udělat tohle.
K mole patří domácí tortilly.
Nejsme zvířata. Tak zpátky do práce.
Musíš začít hníst masu.
- Dobře. - Udělej z ní kuličku.
Vyrábět tortilly je sranda.
Netušil jsem, jak je ten proces krásný.
Když to dělá tia Elvia, vypadá to snadno.
Můžeme?
Teď ty.
Ale ona je profík. Zatímco já…
Musíte to zmáčknout tak akorát a pak odlepit fólii.
Opatrně přetočit na ruku a pomalu odlepit.
Kdo chce taco?
Ruční práce prostě vůbec není pro mě.
Nespolupracujete!
Vidíte to? Tomu říkám dokonalost.
Dokonalý kruh.
Začíná mě dost štvát.
Jezení tortill mi jde mnohem líp.
Když jsem konečně uhnul,
poctili nás Jorge a Elvia jejich úžasným mole rojo.
Páni.
Vypadá to děsně nóbl.
„Pescado“ je ryba.
A tohle mole jsi teď vyrobil.
Já trochu pomáhal. A tortilly jsem trochu zkazil.
Ryba a listy.
Listy brukve.
V Oaxace nejíme mole příborem.
- Udělej si z tortilly lžíci. - Pálí!
- Nebo si vyrob taco. - Můžu udělat tohle?
Koukejte.
Vidíte všechno, co se do toho dává, a pak to ochutnáte.
Všechno je tam tak krásně cítit,
že rozeznáte jednotlivé přísady.
Pane jo.
Ale to nebylo všechno. Jorge a jeho máma přinesli větší kalibr.
Konečně můžu ochutnat původní mole negro, matku všech mole.
Když půjdeš na svatbu, křtiny, párty nebo na pohřeb tady v Oaxace,
naservírují ti tam mole takhle.
Prý tam dneska dali kuře.
Koukejte, jak je krásně měkké. Pane jo!
Mám to ale kliku.
Opatrně, je to pálivý.
Ale je to skvělý.
Tak tohle je slavné mole.
Tohle bude…
Tady.
Pálí to!
Já tě varoval.
Promiň, už tě neslyším.
Jsem úplně mimo.
A protože jsme v Oaxace, celé to spláchneme mezcalem.
- Máme se fajn. - Jo.
Nevím, co si beze mě zítra počneš.
Má to řešení. Budeš muset jít se mnou.
Jsem zpět ve městě a víte, co potřebuju?
Trochu čokolády.
Kdo mě zná, toho to nepřekvapí. Ale víte co?
V Oaxace dovedli čokoládu do dokonalosti.
Od Aztéků, Mayů až po Olméky,
kteří v roce 1500 před n. l. pěstovali první místní kakao.
A dost jim to šlo, takže o stovky let později
můžu být nejšťastnější na světě.
To není špatné ráno.
Hlavní náměstí v Oaxace se jmenuje Zocalo.
Krásná architektura, úžasné ruční výrobky.
A to vše najdete ve středu historické čtvrti.
A když máte hlad, což já náhodou mám,
dojdete po krátké procházce východně na místo, kde vznikají dobroty.
Rodolfo Castellanos má jednu z nejlepších restaurací ve městě.
Jmenuje se Origin.
Jestli znáte díl z New Orleans, Chris a Leanne si pamatujete.
A tenhle týden jsou náhodou v Oaxace.
- Ahoj! - Rodolfo!
A poobědvá s námi i šéfkuchař Rodolfo.
Chceme vzdát úctu všemu, co v Oaxace máme.
Máme obrovské štěstí, že nám tu rostou skvělé odrůdy kukuřice,
salátů a chilli.
A všechno to v jídlech oslavujeme.
Můj bože.
Tohle jsou quelites, různé druhy bylinek…
Krása.
…a červů, kteří jsou taky moc…
- Říkal jsi červi? - Ano.
Ukážu vám červí salát. Počkejte, dořeknu to.
Červi se jí zvlášť nebo dohromady?
Dohromady, protože…
Jinak by bylo poznat, co jíš.
Snažíme se dodat jídlu různé úrovně chutí.
- Ukažte červa. - Já ho mám.
Na zdraví.
Na červy.
Chutná jako kuře.
To říkají všichni.
Kdybys nevěděla, že v tom je červ,
nepoznala bys to.
Je to výborný.
Richarde, psali nám diváci. Prý mají nejradši, když se stane tohle.
Prosím.
- Tys tam měl víc salátu. - Jo.
- Dobrý, ne? - Jo.
Je to skvělý.
- Nepoznal bys to. - Dobrý.
Díky.
Víte, co tu mají jako specialitu?
Jazyk. Počkejte, dořeknu to.
Hovězí jazyk je jedno z nejlepších mas. Říká to každý řezník.
Zeptejte se Maxe Rosenthala. To už nemůžete, ale miloval ho.
- Čerstvé tortilly. - Super obal.
To jo.
Měl bych si ho dát na pásek, ne? Abych je měl při ruce.
Prosím.
Skoro mám strach, jak dobrý to bude.
- Budeš brečet? - Jo.
Bože můj.
Taková lahoda,
jak to jen domácké jídlo umí.
Už jde máma.
Páni! Ahoj.
- Hola. - Hola.
A co je uvnitř?
Mole a kuře.
- Aha. Muchas gracias. - Díky, mami.
Naše tamales ve Spojených státech jsou suché a tyhle jsou tak šťavnaté…
- To mole je výtečný. - Je úžasný.
Jaká je definice mole? Co to vlastně je?
Mole a salsa můžou znamenat to samé,
ale salsa je vždycky jen doplněk. Mole je hlavní jídlo.
Je z rozdílných ingrediencí.
V Oaxace je asi sedm nebo osm různých mole.
Tradičně se dělí podle barev.
Tak to je musíme ochutnat všechny.
Musel jsi ochutnat mole tvé manželky,
abys věděl, že je ta pravá?
- Dobrá otázka. - Ano.
Musel jsem ochutnat víc než mole.
Vyrážím na okraj města,
abych prozkoumal venkov posetý malými městečky.
Čeká mě další výjimečná zastávka.
Tohle je kolektiv Vida Nueva
a provede mě tu Betsaida Lopez Diaz.
- Hola. - Hola.
Tohle je Pastora, zakladatelka kolektivu.
Jejich příběh je úžasný.
Jsou to ovdovělé, zneužívané
nebo opuštěné ženy žijící ve světě, kde nemají možnost pracovat
jinde než doma.
Tak se rozhodli spojit své znalosti a vybudovat kolektiv.
A co dělají?
Tkají ty nejkrásnější koberce, jaké znám.
Takhle to vypadá?
Každý koberec zabere tři měsíce?
To záleží na vzoru. Obvykle trvá tak dva týdny až měsíc.
Když jsou větší, tak dva nebo tři měsíce.
Jsou úžasný.
Tohle znám z pohádek, když jsem byl malý.
To je kolovrátek, ne?
Tohle je jedna z nejstarších technologií, které sem Španělé přivezli.
- Zkus to. - Tak jo.
Je to zábava.
Tak co?
Je to těžké, já vím.
Jak se řekne „pardon“?
To nic.
Víte, co mi jde? Kdybyste potřebovaly, napíšu vám sitcom.
Ukážeme vám, kde tkají.
Super. Tkalcovský stav!
Je to velká zábava.
Je to zábava, protože to připomíná tanec.
Je to jako tančit nohama na pedálech. Jedna, dva.
Jako cvičení.
Ano? A nohy.
Ruce a nohy. A hlava.
- To vše se spojí, abyste tkal. - Jo.
V minulosti si lidé mysleli,
že ženy nemají sílu.
Musíme to přitáhnout. Pořádně silně.
Silně.
Ty ženy byly moc milé a pohostinné,
ale měly by si najít nového lovce hlav.
- Takhle protáhnout? - Ano.
Musíte tu udělat kopeček.
Dobře, udělám kopeček.
- Prohodit nohy. - Výborně.
A zabrat!
- Bravo. - Mazel tov!
Víte, co to tleskání znamená?
„Ať už vypadne! Tři měsíce práce. Podívej, cos provedl.“
Dozvěděl jsem se, kde berou barvy.
Všechno je přírodní. Není tu nic umělého.
O tomhle jsem četl.
Tohle je parazitický hmyz, který se živí kaktusy.
Nopálovec.
Když je zabili a rozdrtili, zjistili,
že mají krásnou barvu.
A mimochodem, přiložil jsem ruku k dílu.
Teď vám ukazuje,
jaké barvy se dají získat z čerstvých nopálovců.
S trochou limetky získáme další barvy.
A teď použijeme trochu popela…
- Popel. - Fialová!
- Uvidíme, jak se změní. - Super.
Páni.
Je to napůl věda, napůl kouzla.
Všechno v Oaxace je velmi barevné.
Máte tu barevné malby na domech,
lidi se tu oblíkají barevně.
Barevná jsou i vaše díla, vaše krásné umění.
Proč jsou barvy pro vaši kulturu tak významné?
Je to náš život, naše prostředí, naše povaha.
Barvy jsou radost a štěstí.
Jsou láska a život.
Ptáci, květiny, celé naše okolí, slunce,
všechno je barevné.
Gracias.
Gracias. Přesně tak.
Super!
Tak se má táhnout sýr.
Na mých cestách poznám spoustu organizátorů.
Jeden z mých oblíbených je Alex Roa.
Možná si ho pamatujete z dílu z Mexico City.
Jednou jsme měli brzkou snídani v La Fonda.
A teď je s námi i v Oaxace.
Má pro mě nový objev.
Je to sushi bar v Oaxace.
Kombinace japonské a mexické kultury.
Jmenuje se Crudo.
Šéfkuchař Ricardo Ariano je náš oaxacanský sensei.
- Použijeme japonskou techniku. - Jo.
Nevypadá to jako tradiční oaxanské jídlo, ale v každém soustu budou místní chutě.
- Na začátek něco čerstvého. - Ano.
Tohle je v podstatě škeble.
Marinujeme je v tepache.
- Jo. - To je ananasový kvašený nápoj,
který je populární v Mexiku a Oaxace.
Doporučil bych vám sníst tu škebli hůlkami
a až ji vyjíte,
- můžete tepache vypít. - Dobrý nápad.
Dobrou chuť.
Našel jsem velkou. Ty taky.
Jo.
Čerstvější škebli jsem nejedl.
Zkus tepache.
Páni. Je chytré začít tímhle, protože tě to probudí.
Tohle mě taky probudí. Sake vyráběné tady v Mexiku.
Děkuji. Jsem v Oaxace, ale připadám si jako v Tokiu.
Tohle je tuňák.
Pasta ze sádla a kobylky s chilli pasillou.
Máme sójovou omáčku z černých fazolí.
Dejte si jeden plátek ryby
a pak tu sójovku vypijte. Rybu nenamáčejte.
- Máme ji vypít? - Ano.
Má plamenomet.
To je šílený.
Úplná exploze chutí.
Jo.
Je to velmi jemná sójovka. Takhle to chutná.
Už se chystá další.
Páni. Koukni, jak mu to jde.
Tohle je mořský vlk. Maso z břicha.
Pane jo. Dělá z toho rolku.
To není rolka, ale taco.
Vlka marinujeme v adobo, které obvykle dáváme
v Oaxace do vepřového. Je to oblíbené koření.
Je v tom šrucha, avokádo a kaktus.
Tak do toho.
Je to dokonalá kombinace obou kultur.
Místní obyvatelé moc nemusí syrové jídlo.
- Aha. - Nejsou na něj zvyklí.
Je to takový pokus, ale zároveň
je to skvělý způsob, jak s ním seznámit místní obyvatele
smícháním jejich chutí s tradičními japonskými nigiri.
Ano.
Když umíš otevřít pusu, dokážeš otevřít i mysl.
Přesně tak.
Můj drahý kamarád Jimmi Simpson, které znáte z Westworldu
nebo It's Always Sunny in Philadelphia.
Mám ho moc rád. A teď je taky v Oaxace.
Vzal jsem ho do Sabina Sabe.
- Marcelino. - Jak se máte?
- Phil. Tohle je můj kamarád Jimmi. - Jimmi! Mucho gusto. Marcelino.
Moc děkujeme za pozvání.
- Díky, že jste přišli. - Už se těším.
Vítejte v Sabina Sabe.
Hádám, že chcete drink.
Ano.
Zatímco čekáme, než nám Marcelino připraví drink,
můžeš mi prosím říct, o čem je Westworld?
Já na to nepřišel.
Viděl jsem spoustu dílů a ty jsi v tom skvělý.
Jen pokračuj.
Vůbec jsem netušil, co se tam děje.
Ty to víš?
Nemám tušení.
- Řekli mi, co mám říkat. - Já to tušil.
Tak to říkám.
Naopak Marcelino ví přesně, co dělá.
Představuji vám Gavilán Reyes, osvěžující grepový koktejl
smíchaný s likérem ze sušeného chilli.
Salud.
Super.
Teda, Marcelino!
Bože můj.
Je to skvělý. Jako pikantní Paloma, ne?
- Jo. - Nádhera.
Paloma a Gavilán jsou jako bratranci.
- Bratranci? - Má to vrstvy.
Jdeme na to.
- To jsou oaxacanské dobroty, že? - Ano.
Gracias. Víš, co to je?
Sušení cvrčci. Ochutnáme je spolu?
Tak jo.
Připravený? Já nějak nevím!
Jen ochutnej.
Pár mi jich spadlo, ale budu fér a vrátím je tam.
Je to skvělý.
Je to výborný, že jo?
Takže tohle jsem ještě nikdy neměl. Ty jo?
- Ne. Já myslel, že už to znáš. - Měl jsem rozmačkaný mravence.
- Co to je? - Fajn.
- Chicatanas. - Chicatanas.
Koukejte, dává si druhou porci!
- Musím taky. - Naber si.
Jsou to cvrčci, ne kobylky?
Jo, víceméně. Jsou jinak velcí.
- Máš ty velké kobylky? - Zeptám se.
Ne, nechci je, jen jsem se ptal.
Jen klid, Phile.
Už jsi tu 24 hodin. Jak se ti tu zatím líbí?
Úžasný. Hezčí město neznám. Je to tu krásný a všichni jsou moc milý.
Jak dlouho už tu jsi ty?
- Šest let. - Podívej na tu barvu.
Skoro jako krev.
A kde jste studoval barmanství?
Jen praxí.
Škola života, Phile.
- Trochu to promixuju. - Do toho.
- Budu třepat. - Já taky.
Ať nás nepřejedou.
Díky, žes mi zachránil život.
Ty koktejly byly výborné a nádherné.
Ale dost nám po nich vyhládlo.
Páni! Dáme si tacos.
Lechoncito de Oro. Jejich specialitou je pečené sele.
To je super.
Tyhle zvuky dělám, když se chystám jíst nějakou dobrotu.
Věděls, že jsem pózoval pro plakát?
Jak se opovažuješ o sobě takhle mluvit?
Tady máš. Chicharron.
- Je to horký a čerstvý. - Děsně horký.
- Tak co? - Výborný.
- Pálí to, ale má to skvělou chuť. - Jo.
A ten chicharron tomu dodává čtvrtou dimenzi.
Trochu to křupe.
- Je to skvělý. - Páni!
Kolik je 15 pesos? Kolik to stojí?
- Asi 75 centů. - Tak málo?
- Nejlíp utracených 75 centů. - Amen.
Vepřový nebe.
Ty jsi ale.
Tequila je jeden z mých oblíbených drinků, ale čím déle jsem v Mexiku,
tím víc poznávám mezcal,
původní nejoblíbenější drink.
A protože jsme v zemi mezcalu,
půjdeme dnes do lihovaru Montelobos.
Jak dlouho už se mezcal vyrábí?
V předhispánských kulturách konzumovali alkoholické nápoje už dávno.
Alkohol byl potřeba vždycky.
Jo.
Výrobním procesem mezcalu mě provede můj nový kamarád Diego.
Řekl mi, že celé to začíná tady u agáve.
Necháte je růst šest let, aby byly velké a šťavnaté,
pak jim osekáte listy mačetou.
Musí je vykopat. Je to hrozná dřina.
Chcete vidět opak dřiny?
Tady pózuju na Instagram.
Kde jsme to byli?
Nejsem žádný odborník, ale hádám, že takhle začíná pražení.
Jo. Teď si nahříváme troubu.
- Jo. - Aby byla dostatečně horká
na opečení agáve.
Mají tam hromadu agávových srdíček, kterým se říká piña,
protože vypadají jako ananas.
Nahřejete kameny. Až na ně nahážete piñas,
zasypete je hlínou, aby se pomalu pekly.
Ano. Chceme, aby došlo k přeměně cukrů a my je mohli nechat kvasit.
Požádali mě, abych jim pomohl házet piňas do ohně.
Mám pořádný svaly, tak to zvládnu.
Problém ale je, že je tam musíte házet tou bílou částí napřed.
Na to je potřeba trocha šikovnosti, kterou já…
nemám.
Je to jako házet bowlingové koule do jámy.
Další pokus.
A je to.
Takhle tu opíkáme agáve.
- Tak další krok. - Super.
Po pěti až šesti dnech pražení nastává další část. Šrotování.
Diegův kolega Juan mi ukazuje, jak na to.
Zahrnuje to nejmodernější technologie.
- Tady je vařené agáve. - Ano.
…a Rambo to celé rozemele.
- Rambo. - Jo.
- Má na starosti šrotování. - Rambo tu velí.
Jestli potřebuje pauzu, můžu točit.
Pracuje jen dvě hodiny denně.
Pak jen jí vařené agáve a odpočívá v ohradě.
Po rozmačkání přesuneme všechny šťávy do fermentační nádoby.
- Jo. - Kvasí to, když jsou vidět bublinky?
Jo, už to jede.
- Jede to. Je to živý. - Je to živý.
Přesně tak.
Tohle je první destilace.
- Chceš ochutnat? - Jo.
První destilací vzniká produkt zvaný Ordinario,
který není neobyčejný.
Co na to říct?
Ještě to není hotové.
- Máš pravdu. - Že jo?
Tak proběhne druhá destilace.
Takové šílené úsilí, jen aby to…
kapalo.
„Jak to šlo, zlato?“ „Dobře, máme tolik.“
- Děsně silný. - Jo.
- Spousta alkoholu. - Jo.
A teď smíchají různé fáze destilátu,
aby získali požadovanou chuť.
Tak jo.
- Na zdraví. - Salud.
- Díky za pozvání. - Není zač.
Dneska jsem se toho tolik naučil. Máte to tu krásný.
Koukněte na to.
Jako v ráji. Máš to tu rád, co?
Jo, je to moje oblíbený místo.
Ale nebe to ještě není. To bude tady.
Předehra.
A co hotový produkt?
Je moc dobrý.
Výborný.
- Tohle si vezmu. - Jo.
- Půjde se mnou. - Jdeme.
Co se jít projít?
A užít si krásy agáve.
Nabodnul jsem se.
Můj večer začíná skvěle. Vracím se zpět do města.
A těším se na svou další zastávku.
Tohle je Levadura De Olla.
Je to běžná restaurace,
ale mají tu speciální místnost. Kouřovou kuchyni.
Pojďte se mnou.
Mým dnešním doprovodem je Ana Quintero.
Je to kulturní gastronomička.
A dělá food tour.
A tohle je geniální šéfkuchařka Thalia Barrios.
Replikuje zážitky z její kuchyně v malém pueblu.
Tady v jejich kuchyni a v jejich městě je všechno rychlý.
- Fajn. - Tady máme tamales.
Začneme jíst a ony zase vařit.
Teď se pustí do salsy.
A ty jsi z Oaxacy?
Ne, jsem z Mexico City, ale Oaxaca je úžasná.
Mexičané jsou na naši kulturu velmi hrdí.
A když přijedete do Oaxacy, dojde vám, že vše, na co jste hrdí, pochází odsud.
Jako první…
krásné tamales. Tohle je zabalené v čerstvém banánovém listu.
Tamales jsou dary, že?
- Ano. - Dokonce jsou zabalené.
Jo.
V každém ročním období máme jiné tamales.
A každý dělá trochu jiné, že?
Jo, tohle je tamale z dýně.
Vážně?
A jsou v něm i krevety.
- Taky? Páni. - Jo.
Páni.
Teda!
- A taky to pálí. - Ano?
Jo, je to fantastické.
Panebože, to lahodná tamale
plné křupavých a lahodných krevet.
Páni! To je krása!
Tohle si tu dávám vždycky.
- Rajčatová hostina. - Ano. Jsou tu různé druhy rajčat.
Každé z nich chutná jinak.
- To musíme všechny ochutnat. - Jo.
Tohle vypadá a skoro chutná jako meruňka.
- Jo. - Že jo?
To jo.
Jedno tady, druhé tady.
- A tady. - Další.
Tohle jsi měla?
- Dej si. - Ne, vezmi si. Já měl dvě.
Já tu bydlím, tak si ho dej ty.
Šéfkuchařko. Magnífico.
A teď polévka.
Houbová polévka je symbolem velké úcty.
Když vás bude bolet žaludek,
budete mít depresi nebo budete na dně,
stačí tomu věřit a uzdraví vás. Je v tom poleo a houby.
Dáte mi domů velkou porci?
Budu si ji dávat každé ráno.
Pane jo.
Teda.
- Je v tom bylinka… - Ten vývar!
Jmenuje se poleo. A to je ta chuť.
Trochu to připomíná mátu.
Nikdy jsem nic takového neměl. Jako bych se vrátil do školy.
Neměla by každá hodina dějepisu zahrnovat jídlo země, o které se učí?
To ano.
Jídlo nám o lidech říká víc, než si dovedeme představit.
Říká nám, v co věříme a jaké máme tradice.
Jídlo tvoří naše dědictví a identitu.
Od té úžasné kuchařky mi chutnalo všechno.
A pak chtěla, abych ochutnal ještě něco.
Brácha mi říkal, že mi prý dají leguána.
Měl bych to zkusit, nebo ne?
Já ho neměla.
- Nikdy? - Nikdy.
Tak jsem si řekl, že bych ho měl ochutnat.
Vám to taky pořád říkám, tak to musím dodržet.
- Chceš to zkusit? - Tamhle je.
- Co? - Je vidět.
A pak jsem ho uviděl.
Bože, už ho vidím.
A…
A můj mozek začal vymýšlet výmluvy.
Neměl se ještě dodělat?
Bude to chvíli trvat.
Jak dlouho?
Půl hodiny.
Dobře. Půl hodiny.
Promiň, nemůžeme, protože to zabere půl hodiny.
Promiň.
To je ale hodin. Moc mě to mrzí.
Nemáme čas. Tak jsem se z toho vymluvil.
Leguána jsem zbaběle neměl, ale nejspíš chutná jako kuře.
Ale ona na to: „Jestli spěcháte, co tohle?“
A podala mi misku hýbajících se
brouků. V misce.
Rozhodně nechci urazit žádnou kulturu
a nechci se nikoho dotknout.
A rozhodně nechci nikoho urazit.
Ale vypadlo ze mě,
jakmile mi podala tu misku plnou živých brouků,
jen: „Ne!“
Pochopila to.
Slitovala se. Chudák gringo.
Děkujeme.
Gracias.
- Děkuji. - Gracias.
Nádhera.
Google.
Zavolej Benovi.
Chlapečku!
Ahoj, tati. Jak je?
Dobře. Rád tě vidím.
- Jsi ve svém starém pokoji. - To jo.
A máš tam mámin stroj na pilates.
- Ten tě nahradil. - Teď je to…
Už tu není postel. Jen stroj na pilates.
Je to hrozný krám.
Koukej, co mám. Jsem šťastný.
Mám tu nejlahodnější horkou čokoládu na světě.
Říkali, že správně se má pít takhle.
Držíš ji oběma rukama,
jako bys za tu čokoládu děkoval zemi.
Jak je v Oaxace? Užíváš si?
Je to tu krásný. Těším se, až vás sem vezmu.
Já mám rád oaxacanský sýr.
- Je skvělej. - Sýrové nitě.
Je výbornej.
Myslím, že jsme natočili, jak se mi táhne kilometr od pusy.
Jo.
- Bene, víš, na co je čas? - Jo.
Chceš říct vtip?
Je to vtip pro tvého dědu.
- Tak jo. - Fajn.
- Jeden bych měl. - Na památku tvého dědy.
Chlap jménem David
má tak trochu finanční potíže.
A neví, co má dělat.
Tak jde do chrámu a modlí se. Řekne:
„Bože, prosím, kdybych vyhrál loterii, všechno by se vyřešilo.“
Vrátí se domů, zapne televizi a vidí, jaká vylosovali čísla.
Ale nevyhraje.
Nechápe, co se stalo.
Vrátí se do chrámu a říká: „Bože, říkal jsem, že to fakt potřebuju.
Tím by se všechno vyřešilo. Co jsem udělal špatně?“
A pak se otevře nebe.
Bůh sestoupí a promluví na Davida.
„Davide, prosím, sám to nezvládnu.
Musíš si vsadit!“
Jo!
Ten byl dobrej.
Maxův duch je s tebou, můj synu.
To je štěně.
Je tam Murray?
- Ahoj, tati. - Táta je tady!
Ahoj, Lily.
- Musím na to přijít. - Ahoj, Monico.
- Štěňátko! - Vidíš ho?
To je ale fešák!
Je nadšením bez sebe. Potřebuje tě.
Koukejte.
Komu by se tenhle pohled nelíbil? Taková krása.
Tak jo, rodino.
- To bylo milý. - Jak se máš?
- Mám vás rád. - Kde je Richard?
- Proč tě to zajímá? - Pozdraví nás?
Proč se všichni zajímají o…
- Tamhle je! - Ahoj.
- Tady ho máme. - Sluší ti to.
- Strýček Richard. - Tobě taky.
Řekla, že mě to taky sluší.
Teď je tu se mnou v duchu i má matka.
Zbývá poslední věc. Společná večeře.
Guacamole pro všechny?
Jo!
Přineste jídlo a všichni vás rádi uvidí.
Přidají se ke mně Jorge a jeho matka Elvia,
Ana, Bethsaida, Jimmi,
Chris a Leanne a můj oblíbený „Oaxacačan“, Omar.
Jsme na střeše Casa Oaxaca,
který se nachází u kostela Santo Domingo. A je překrásný západ slunce.
Co to piju?
Jmenuje se Mescalini. Je to jako martini,
ale dělají to s mezcalem.
Nebude ti to chutnat.
Přípitek na nové přátele.
- Na zdraví. - A na staré přátele.
- Na zdraví. - Na zdraví.
- Taky máš novou košili. - To jo.
Na počest Oaxacanů.
Ahoj!
Tohle je kuchař Alejandro Ruiz.
Jídlo vypadá skvěle. Už se těším. Řekneš nám, co pro nás máš?
Jistě.
Tohle je nejreprezentativnější.
Jak víte, my jíme chapulines, chicatanas a agávové červy celý život.
Nebojím se.
Křupavá tostada z modré kukuřice s guacamole,
avokádo a bylinky.
Lepší jídlo s hmyzem už nejde.
Tohle je chile relleno s rybou. V tomhle je mahi mahi.
Nebudu říkat, že moje mole je nejlepší,
protože tu jsou i jiní skvělí kuchaři.
- Je tu špička. - Co dělají tradiční mole,
ale myslím, že máme na černé mole dobrý recept.
- Černé mole s krůtím a rybou. - Skvělý!
- Dobrou chuť. - Zatleskejte mu!
Bravo!
Hmyz nejíš každý den.
Jdeme na to.
Tostada plná brouků,
ke které mohl před pár lety přistupovat trochu zdrženlivě.
Je to výborný.
Ano, dospěl jsem, lidi.
Díky, Phile.
Má oblíbená hláška z filmu Prestona Sturgese je,
když Henry Fonda přijde pozdě na večeři.
Posadí se vedle staré dámy a řekne: „Přišel jsem o něco?“
A ona odpoví: „Ryba byla jedna báseň.“
Takhle mi chutnala ryba v Casa Oaxaca.
- Máme tu další mole. - Vážně?
Chrisi, co děláš s tím guacamole?
Jím ho.
Jsem rád, že jsme se mohli podělit o to, co v Oaxace máme.
Doufám, že se vrátíš, abys to ještě prozkoumal.
Děláš si srandu? Nezbavíte se mě. Na návrat.
- Na lásku. - Ano.
Na lásku. To je hezký.
Tady v Oaxace se oslavuje život při každé příležitosti.
Chtěl bych vám to nějak shrnout,
ale nedokážu to tak dobře, jako Betsaida.
Oaxaca je živá.
Proto říkáme, že sem musíš přijet.
Jo.
Protože to musíš žít.
Oaxaca není jen stát.
Je skutečná, živá a odráží se v tancích,
v barvách, v lidech,
v jazycích, v jídle, v hudbě,
ve svátcích, ve zvycích, tradicích, ve všem.
Kdyby bylo Mexiko tělo,
Oaxaca bude srdce.
Pokud jste v Oaxace nebyli, nevíte, o co přicházíte.
A budu říkat všem svým sousedům ve Státech,
jaké máme štěstí, že je tahle země hned vedle té naší.
Sedněte si s ním ke stolu,
jestli se chcete bavit a jíst pospolu.
A uvidíte, že společné sousto
dokáže vytvořit přátelské pouto.
Přifrčí za vámi,
přiletí za vámi.
Zazpívá si s vámi,
zatančí si s vámi.
Zasměje se s vámi
a bude rád s vámi.
Na oplátku žádá jediné.
Nakrmte někdo, nakrmte někdo…
Prosím vás,
nakrmte někdo Phila!
Tak už ho někdo nakrmte!
Překlad titulků: Anna Hulcová