NETFLIXOVA DOKUMENTARNA SERIJA
HOTEL I RESTORAN
Sretan, gladan čovjek
Putuje diljem mora i kopna
Pokušava razumjeti
Umjetnost tjestenine, svinjetine, piletine i janjetine
Vozit će prema tebi
Letjet će prema tebi
Pjevat će za tebe
I plesat će za tebe
Smijat će se s tobom
I plakat će s tobom
Samo jednu stvar traži zauzvrat
Nahranite ga, nahranite ga
Neka netko nahrani Phila
Neka ga netko odmah nahrani
Meksiko je nesumnjivo živahan.
Kad sam bio u Méxicu,
ljudi su mi govorili da ako želim kušati izvor kuhinje,
moram otići dalje
u grad koji se čini gotovo neizgovorljivim:
Oaxacu.
Na jugozapadu je Meksika. To je glavni grad kulture i kulinarstva.
Bit će mnogo molea i mescala
jer potječu odavde.
Ali prvo, znate da mi je najdraži način da se upoznam s novim gradom
otići na tržnicu.
Ovdje u Oaxaci velika tržnica zove se Central de Abastos.
Tržnica ima više od 300 hektara.
To je grad za sebe.
Možete kupiti sve, od vjenčanica do štogod je ovo.
Moj vodič na tržnici stručnjak je za hranu Omar Alonso.
Omar ima račun na Instagram, koji preporučujem.
Zove se Oaxacking.
Bogato, zar ne?
Ovo je prava stvar, ljudi.
Sve što vam padne na pamet možete pronaći ovdje.
Ovo mi je jedno od omiljenih mjesta. Zove se Pasillo de Humo.
-De Humo? -Dimni prolaz.
-Sveto svjetlo nas obasjava. -Ovdje. Ovako.
Moja prijateljica Marie. Ovdje je četiri generacije.
Ovdje kupiš meso. Uglavnom govedinu i svinjetinu.
-Da. -Možeš besplatno koristiti roštilj.
Odaberi meso koje želiš.
Ideš sa strane.
Roštilj je već spreman.
-Roštiljanje ovdje? -Ovdje.
-Sam roštiljaš. -Gle ovo. Nisam vidio ništa takvo.
Kako je kad je gužva? „Požuri! Peci to meso!“
Ne, jer svi razumiju.
Došao si jer se želiš lijepo družiti s obitelji,
-pa ti se ne žuri. -Mislio sam na Ameriku.
Da.
Pokazuješ nam pravi Oaxacking.
Kako se zoveš?
Jesse Mirel Morales Sanchez.
Zdravo, Jesse Mirel.
Jesse Mirel?
-Bok, Jesse. -Evo ga.
Moramo krenuti.
Omar ima plan za meso s roštilja.
Vodi nas na posebno mjesto na tržnici.
Legenda je skrivena na ovoj tržnici: Doña Vale.
Ovo je memela.
To je veoma tanka tortilja,
ali je uštipnu tako da se sastojci prime.
-To je svinjska mast. -Da.
I samo sir i salsa.
Možeš dodati i crni grah,
ali njezina tortilja je posebna jer je ta salsa najpoznatija koju radi.
To je taman, dimljeni čili Morita sa zelenim tomatillom.
Priprema počinje dan prije
jer mora ispeći i ispržiti čilije.
Omar naručuje tacose s mesom s roštilja
kao i pečenu svinjetinu i zdjelu umaka Morita.
Ne koristimo pribor za jelo, pa moraš jesti rukama.
Navikao sam.
Samo malo.
Ovaj umak.
Samo malo. Umak.
-Kao umak za roštilj. -Sjajan je.
Odlično.
Ovaj umak Morita jedna je od najukusnijih stvari
koje sam stavio u svoje glupo lice.
Zar ne?
Može doći prodati salsu i to je to.
Ne mora pripremati hranu, ali obožava to, pa…
Ništa ne možeš učiniti.
-Ali ovo je djelo genija. -Da.
To dolazi iz srca.
Od srca mogu reći da volim ovo.
Kaže da mu je od srca sjajno.
Inače, htjela mi je dati jaje sa strane, pa sam…
Rekoh da ga stavi na odrezak.
Stavi malo Morite, umoči ovo.
Naravno.
Idemo.
Sjajan zalogaj. Učinit ću to sljedeći put.
Nazvat ću to Philov specijalitet.
-Spominjat ću ti da to zapamtiš. -Drago mi je da sam te „Oaxackao“.
Moj dan s Omarom nastavlja se. Želim ga sa sobom!
Vozit ćemo se izvan grada.
Idemo prašnjavim, zemljanim putem.
Dolazimo do vrata.
Nemam pojma što je ovdje ni gdje sam. Otvorila su se vrata…
raja.
Opa!
-Hajde, Phile. -Hola.
-Ovo je Jorge. -Ovo je Jorge!
Jorge.
Drago mi je.
U kući smo Jorgea Leóna
gdje živi s mamom Elvijom.
Tia Elvia!
U Oaxaci izražavamo poštovanje prema starijima…
-Da. -…zovući ih tios ili tias.
To znači „teta“ i „stric“.
Tia Elvia. Hola.
-Kako si? -Drago mi je.
To su genijalni chefovi,
koji su svoj dom pretvorili u restoran Alfonsina.
Njihov specijalitet: mole.
Priprema mole od povrća.
Sjemenke bundeve, češnjak, dvije vrste čilija.
-Kao limun. -Pečene jabuke.
Jabuke! Opa!
To koristi umjesto šećera.
-Nema pravila, zar ne? -Nema pravila.
Svaka obitelj ima svoj recept, tajni sastojak.
Tvoja ga je majka vjerojatno dobila od svoje majke.
To je dio naše kulture i obitelji.
Kao da je dio zemlje.
Nisam znao da ću morati raditi.
I ovo je važan posao: prženje sastojaka na komalu,
glatkoj, plosnatoj površini za pečenje.
To je središte svake oaxacanske kuhinje.
Najbolje se uči praksom, zar ne? Zato danas učim.
Vidiš što se dogodi?
Bolje da koristiš ruke jer želim da mole bude ukusan.
Ne znam što radim.
Slijedi najteže, a to je gnječenje.
Da, mogu to loše obaviti.
To je priprema za mole rojo ili crveni mole.
Molei imaju razne sastojke. Suhi čili, orašasti plodovi i začini tipični su.
Neki, ali ne svi, imaju čokoladu. Varijacije se čine beskrajne.
Postoji i crni mole ili mole negro. To je njihov specijalitet.
Jorge je radio u jako otmjenom restoranu Pujolu svjetski poznatog Enriquea Olvere
u kojem smo bili u epizodi o Méxicu.
Mole negro je ondje bio toliko dobar da sam morao učiniti ovo.
Nema molea bez domaćih tortilja.
Nismo životinje. Vratio sam se na posao.
Moraš valjati tijesto.
-Dobro. -Napravi lopticu.
Priprema tortilja jako je zabavna.
Nisam imao pojma kako je to lijepo.
Izgleda lako kad to radi Elvia.
Spreman?
-Ti si na redu. -Da.
Ali ona je stručnjakinja. Ja, s druge strane…
Treba je stisnuti baš kako treba, maknuti plastiku.
Nježno je okrenete na dlan, a zatim je samo skinete.
Tko želi taco?
Ako se radi s rukama, ne računajte na mene.
Ne surađujete.
Vidite li savršenstvo?
Savršen krug.
Sad mi zapravo ide na živce.
Bolje mi ide jedenje od pripreme.
Kad sam im se maknuo s puta,
Jorge i Elvia podarili su nam njihov sjajan mole rojo.
Ajme.
Ovo izgleda jako otmjeno.
Znam da je „pescado“ riba.
Mole si upravo napravio.
Malo sam pomogao. Tortilje koje sam malo uništio.
-Riba i senf. -Gorušičino zelenje.
Mole se u Oaxaci ne jede s nožem i vilicom.
-Tortilja je kao žlica. -Vruće je.
-Možeš i napraviti taco. -A ovako?
Pogledaj.
Vidite sve sastojke
i onda kušate.
Sve je tako dobro usklađeno
da gotovo možete osjetiti svaki sastojak.
Koji vrag?
Ali nisu gotovi. Jorge i njegova mama iznose poznata jela.
Napokon kušam mole negro, najveći među moleima.
Ako idete na vjenčanje, krštenje, zabavu, sprovod u Oaxaci,
ovako će služiti mole.
Kuhari su danas dodali piletinu.
Pogledaj. Tako je mekano i lijepo. Čovječe! Ma daj!
Sretan sam dečko.
Pazi, vruć je.
Ali ukusan je.
Ovo je slavni mole.
Ovo će biti…
Izvoli.
Ljuto je!
Rekao sam ti.
Žao mi je. Više te ne čujem.
Ufuran sam u ovo.
Budući da smo u Oaxaci, popit ćemo malo mescala.
Prijatelji.
-Život je dobar. -Dobar je.
-Ne znam što ćeš sutra bez mene. -Postoji rješenje. Ne idem bez tebe.
Opet sam u Oaxaci. Znate što mi treba?
Malo čokolade.
Ako me znate, to vas ne čudi. No znate što?
U Oaxaci je čokolada usavršena.
Asteci, Maje, sve do Olmeka,
koji su prvi uzgojili kakao u regiji 1500 godina pr. Kr.
Znali su što rade. I sada ja mogu stoljećima poslije
uživati i opustiti se.
Nije loše jutro.
Glavni trg u Oaxaci zove se Zocalo.
Sjajna arhitektura i roba ručne izrada.
Sve je ovdje u središtu ove povijesne četvrti.
A ako imate apetit, a ja ga imam,
kratka šetnja na istok vodi vas do mjesta gdje sve dobro počinje.
Rodolfo Castellanov restoran među najboljima je u Oaxaci.
Zove se Origin.
Ako ste vidjeli epizodu u New Orleansu, sjećate se Chrisa i Leanne.
Ovaj su tjedan u Oaxaci.
-Bok, ljudi! -Rodolfo!
Chef Rodolfo nam se pridružio.
Želimo odati poštovanje sastojcima u Oaxaci.
Blagoslovljeni smo što imamo raznolikost kukuruza, lisnatog povrća i čilija.
Sve to slavimo preko hrane.
Moj Bože.
Ovo su quelites, tip lisnatog povrća…
Predivno.
…i crvi, koji su također lijepi…
-Jesi li rekao crvi? -Crvi, da.
Pokazat ću vam salatu od crva. Pustite me da završim.
Jedeš li crve odvojeno ili zajedno?
Sve zajedno, jer inače…
Shvaćaš da je to crv.
Namjera je da osjetite različite slojeve okusa.
-Pokažite crva. -Imam crva.
Živjeli.
Za crve.
Ima okus piletine.
Svi to kažu.
Da nisi znala da je to crv, ne bi znala da je to crv.
Jako je ukusno.
Richarde, publika nam je rekla
da najviše vole ovo.
Izvoli.
-Imao si mnogo više salate. -Da, jesam.
-Dobro je, zar ne? -Da.
Jako ukusno.
-Ne bi znao. -Ukusno je.
Hvala.
Znate što je specijalitet kuće?
Jezik. Pustite me da završim.
Goveđi je jezik vrhunsko meso. Pitajte gurmane.
Pitajte Maxa Rosenthala. Ne možete više. Ali volio ga je.
-Svježe tortilje. -Koja futrola.
Znam.
Trebao bih to nositi oko pojasa, zar ne? Uvijek imaš tortilju uz sebe.
Izvoli.
Skoro se bojim jer znam da će biti odlično.
-Plakat ćeš? -Da.
O, moj Bože.
Pruža to zadovoljstvo
koje nam daje samo domaća hrana.
Evo mame.
Opa! Bok.
-Hola. -Hola.
Što je unutra?
Mole. Mole i piletina.
-Dobro. Muchas gracias. -Hvala, mamice.
Tamale u Sjedinjenim Državama suhi su, a ovi su vlažni i…
-Mole je spektakularan. -Mole je sjajan.
Kako biste definirali mole? Što je mole?
Mole i salsa mogu biti ista stvar,
ali salsa je uvijek prilog, a mole
je glavno jelo.
Oaxaca ima sedam, osam molea s različitim sastojcima.
Tradicionalno se razlikuju po bojama i drugim značajkama.
-Moramo ih sve isprobati. -Da.
Kad si upoznao ženu, jesi li kušao njezin mole
da budeš siguran da ćeš je oženiti.
-Jako dobro pitanje. -Da.
Nisam kušao samo mole.
Vraćam se u predgrađe Oaxace.
Istražujem gradiće u ruralnom pejzažu.
Sljedeće mjesto je posebno.
Ovo je kolektiv Vida Nueva,
a moj vodič je Betsaida Lopez Diaz.
-Hola. -Hola.
Pastora je osnivačica kolektiva.
Njihova je priča nevjerojatna. Te žene su udovice, bile su zlostavljane
ili same u društvu u kojem ženski rad izvan kuće nije cijenjen ni tražen.
Odlučile su udružiti snage i osnovati ovaj kolektiv. Što rade?
Tkaju najljepše sagove.
Ovo su dovršeni sagovi.
Za svaki sag treba tri mjeseca?
Ovisno o dizajnu, obično treba dva tjedna do mjesec dana.
Ako su veći, dva do tri mjeseca.
Nevjerojatno.
Ovo je iz bajki iz djetinjstva.
To je kolovrat, zar ne?
Ovo je jedna od najstarijih tehnika, koju su donijeli Španjolci.
-Probaj. -Dobro.
Zabavno je.
Što kažete?
Bilo je teško. Znam.
Kako se kaže „oprosti“?
U redu je.
Znaš što mogu? Mogu ti napisati sitcom ako ti zatreba.
Idemo u dio gdje tkaju.
Sjajno. Da, tkalački stan.
Ovo je jako zabavno.
Jako je zabavno jer je poput plesa.
Kao da plešem nogama po pedalama.
Jedan, dva… Kao vježba.
Ruke.
Da? I stopala.
Ruke i noge. I tvoja glava.
-Sve je povezano u ovom poslu. -Da.
Ljudi su prije mislili da žene
nisu dovoljno snažne.
Moramo snažno povući.
Snažno.
Te su žene drage i velikodušne,
ali moraju bolje tražiti novu radnu snagu.
-Kroz to, zar ne? -Da.
Ovdje trebaš napraviti malu planinu.
Napraviti malu planinu. Da.
-Promijeniti stopala. -Jako dobro.
Hajde!
-Bravo. -Mazel tov!
Znate što pljeskanje znači?
„Mičite ga odavde.“
„Tri mjeseca rada. Gle što si učinio.“
Učim odakle dolaze boje.
Sve su prirodne. Ovdje ništa nije umjetno.
Čitao sam o ovome.
Ovo je parazitski insekt, koji se hrani kaktusom.
Cochineal.
Kad su ga ubili i zgnječili,
dobili su tu predivnu boju.
To je vrlo neposredna demonstracija.
Dobro, pokazuje ti
boje koje možemo dobiti pomoću svježeg cochineala.
Malo limete i imam drugu boju.
A sad ćemo upotrijebiti malo pepela…
-Pepeo. -Ljubičasta!
-…i vidjeti kako se mijenja. -Sviđa mi se.
Ajme.
To mi je pola znanost, pola magija.
Sve u Oaxaci puno je boja.
Vidim to na fasadama zgrada.
Vidim to na odjeći.
Vidim to u vašoj predivnoj umjetnosti.
Zašto je boja toliko važna za kulturu?
To je naš život, naša okolina, naša priroda.
Boje su radost, boje su sreća,
boje su ljubav, boje su život.
Ptice, cvijeće, cijeli naš okoliš, sunce,
sve je u boji.
Hvala.
Hvala. Tako je.
Dobro!
Vlaknasti sir.
U raznim državama susrećem mnogo vodiča.
Jedan od najdražih mi je Alex Roa.
Možda ga se sjećate iz epizode o Méxicu.
Imali smo rani doručak u La Fondi.
S nama je i u Oaxaci.
Ima nešto novo za mene.
To je sushi bar u Oaxaci.
Kombinacija japanske i meksičke kulture.
Zove se Crudo.
Chef Ricardo Ariano naš je sensei iz Oaxaca.
-Koristit ćemo japansku tehniku. -Da.
Ne izgleda tradicionalno,
ali osjetit ćete okus Oaxace u svakom zalogaju.
-Počnimo s nečim svježim. -Da.
Dakle, ovo je školjka.
Mariniramo školjku u tepacheu.
-Da. -Tepache je fermentirano piće,
koje je popularno u Meksiku i Oaxaci.
Moja preporuka je da nađete školjku štapićima.
Kad je pojedete,
-ispijte tepache naiskap. -Zvuči dobro.
Uživajte.
Našao sam veliku. I ti.
Da.
To je najsvježija školjka ikad.
Probaj tepache.
Opa. Pametno je početi s time jer te razbudi.
I ovo će vas razbuditi: sake koji je napravljen u Meksiku.
Hvala, chefe. Sad se osjećam kao u Tokiju u Oaxaci.
Ovo je tuna.
Svinjska mast sa strane, skakavci s pasilla čilijem.
Imamo umak od soje, crni grah.
Preporučujem da prvo jedete ribu
i zatim popijete umak. Nemojte umakati.
-Popiti umak od soje? -Da.
Ima bacač plamena.
Ovo je ludo.
Hrana ti eksplodira u ustima.
Da.
To je suptilan umak od soje. Takav je okus.
Morat ćemo i ovo.
Opa. Pogledaj kako je vješt.
Ovo je brancin, ali ovo je trbuh.
Pogledaj. Čovječe! Pravi rolice.
Nije rolica, nego taco.
Trbuh mariniramo u adobu, koji inače u Oaxaci koristimo za svinjsko meso.
U jelu su portulak, avokado i kaktus.
Eto.
To je savršen spoj dviju kultura.
U Oaxaci ne vole sirovu hranu.
-Dobro. -Nisu navikli na nju.
Ovo je eksperiment, ali istovremeno
sjajan način da predstavite ljude iz Oaxace,
miješajući njihove okuse s japanskim nigirijem.
Da.
Uvijek kažem, ako možeš otvoriti usta, možeš otvoriti um.
Točno.
Jimmi Simpson moj je dragi prijatelj.
Znate ga iz Westworlda i iz Uvijek je sunčano u Philadelphiji.
Volim tog tipa. I on je u Oaxaci ovaj je tjedan.
Vodim ga u Sabina Sabe.
-Marcelino. -Kako ste?
Ja sam Phil. Moj frend Jimmi.
Jimmi! Drago mi je. Marcelino.
Marcelino, sretni smo što smo tu.
-Hvala na dolasku. -Ovo je uzbudljivo.
Dobro došli u Sabinu Sabe.
Možda želite piće?
Da.
Jimmi, dok čekamo da Marcelino pripremi piće,
možeš li mi objasniti radnju Westworlda?
-Da. -Nisam je shvatio.
Pokušao sam mnogo gledati, a ti si sjajan.
Hajde. Nastavi.
Kunem se da nisam razumio što se događa.
Znaš li ti o čemu se radi?
Nemam pojma.
-Rekli su što da kažem, pa sam to rekao. -Drago mi je.
Marcelino pak zna točno što radi.
Predstavljamo Gavilán Reyes, osvježavajući koktel od grejpa
sa likerom od sušenih poblano čilija.
Živjeli.
O, da.
Hajde. Marcelino!
Milostivi Bože.
To je dobro. To je kao ljuta Paloma, zar ne?
-Da. -Prekrasno.
Paloma i Gavilán su poput rođaka.
-Mali rođaci? -Da. Ima slojeva.
Jimmi, idemo.
-Ovo su oaxacanske poslastice, zar ne? -Da.
Gracias. Dobro, znaš što je ovo?
-Sušeni cvrčci. Pojest ću ih ako ćeš i ti. -Naravno da hoću.
Izvoli.
Jesi li spreman? Jer ja ne znam jesam li ja!
Učinit ćeš to.
Neki su otpali, ali pošteno ih vraćam.
I ukusno je.
Ukusno je. Zar ne?
Ovo nikad nisam jeo, a ti?
-Ne. Bio sam siguran da jesi. -Jeo sam smrvljene mrave.
-Što je to? -Dobro.
-Chicatanas. -Chicatanas.
I to je… Gle, stavlja još.
-I ja ću. -Gomilam ih.
To su cvrčci? Ne skakavci?
Da, manje-više. Druge su veličine, zar ne?
-Imaš li velike skakavce? -Pitat ću.
Ne, ne želim ih, samo sam pitao.
Smiri se, Phile.
Ovdje si 24 sata, zar ne? Što misliš?
Zapanjen sam. Među najdražim gradovima mi je.
Savršen je, divan. Svi su ljubazni.
Koliko si ti ovdje?
-Šest godina. -Vidi boju. Gotovo je poput krvi.
Gdje si naučio zanat?
U životu.
Životna škola, Phile. Životna škola.
-Čekaj. Malo ću protresti. -Protresi.
-I ja ću. -I ja.
-Nemojmo poginuti. -Hvala što si mi spasio život.
Kokteli su bili sjajni. Bili su prekrasni.
Od tih smo koktela ogladnjeli.
Opa! Pojedimo taco.
Lechoncito de Oro. Specijalitet je pečeni odojak.
O, super fora.
Tako se glasam kad ću pojesti nešto ukusno.
Znao si da sam model za plakat?
Kako se usuđuješ govoriti o sebi na takav način?
Izvoli. Chicharron.
-Ovo je vruće i svježe. -Jako je vruće.
-Što misliš? -Ukusno.
-Ljuto je, ali puno okusa. -Da.
A chicharron doista daje četvrtu dimenziju.
Malo hrskavo.
-Sviđa mi se. -Opa!
Koliko je 15 pesosa?
-Oko 75 centi. -Sedamdeset pet.
-Najbolje utrošenih 75 centi. -Da. Amen.
Blaženost svinjetine.
Ti.
Tequila mi je jedno od omiljenih pića, ali što sam duže u Meksiku,
to više učim o mescalu, izvornom omiljenom piću.
Budući da smo u zemlji mescala,
danas idemo u destileriju Montelobos.
Koliko se dugo proizvodi mescal?
U predhispanskim kulturama odavno su konzumirali alkoholna pića.
-Uvijek je bilo potrebe za alkoholom. -Da.
Novi prijatelj Diego objašnjava mi kako se radi mescal.
Temelj proizvodnje je biljka agava.
Rastu šest godina da postanu velike i sočne,
a onda ih sijeku mačetom. Sijeku lišće.
Moraju ih iskopati. Ovo je radno intenzivno.
Želite suprotno od radno intenzivnog?
Evo me, poziram za svoj Instagram.
Gdje smo stali?
Nisam stručnjak, Diego, ali rekao bih da je ovo početak pečenja.
Da, recimo da zagrijavamo pećnicu, zar ne?
-Da. -Zagrijavamo je da ispeče agavu.
Vidite ovu hrpu srca agave, zvane piña
jer izgledaju poput ananasa.
Zagrijavate kamenje tako da kad nagomilate piñe
i pokrijete ih zemljom, sporo će se peći.
Da. Želimo dobiti šećere
koji će se fermentirati.
Zamolili su me da pomognem baciti piñe u kamin.
Veoma sam mišićav, pa mogu.
Bijeli dio mora biti okrenut prema dolje.
Dakle, potrebna je vještina, koju…
Nemam.
Ovo je kao bacanje kugla za kuglanje u jamu.
Pokušat ću opet.
Eto ga.
Tako se peče agava.
-Sljedeći korak. -Savršeno.
Sljedeći dio, nakon pet ili šest dana pečenja jest gnječenje.
Diegov kolega Juan pokazuje mi kako.
Ima tu mnogo vrhunske tehnologije.
-Ovdje je kuhana agava. -Da.
Rambo je gnječi.
-Rambo. -Da.
-On je zadužen za gnječenje. -Rambo je glavni. Da.
Ako treba odmor, mogu ja okrenuti kotač.
Radi samo dva sata dnevno, a ostatak dana
jede kuhanu agavu i opušta se.
Nakon gnječenja sve te okuse i sokove stavljamo da fermentiraju.
-Da. -Kad vidite mjehuriće, fermentira.
-Da. Zapravo sad radi. -Radi.
-Radi. Živo je. -Živo je.
Živo je, da.
Dobro, prva destilacija.
-Želiš kušati? -Da.
U prvoj destilaciji dobiva se ordinario.
Nije baš sjajan.
Kako je?
Još nije spreman.
-Imaš pravo. -Zar ne?
Opet destiliraju tekućinu.
Sav taj ogroman trud
za kapljice.
„Kako je bilo, dušo? Dobro. Dobili smo ovoliko.“
-Moćno. -Dobro. Da.
-To je mnogo alkohola. -Da.
Sad miješaju različite destilacije
kako bi dobili željeni okus.
-Evo. Usput… -Živjeli.
-Hvala na pozivu. -Ništa.
Danas sam mnogo naučio. Okruženje je predivno.
Pogledajte ovo.
-Poput raja. Voliš biti ovdje. -Da. Ovo mi je omiljeno mjesto na Zemlji.
Da. Pred rajem smo, jer je raj ovo.
Pred rajem.
Kakav je gotov proizvod?
Jako je dobar.
Sviđa mi se.
-Uzet ću ovo. -Za tebe.
-Ponijet ću to. -Idemo.
Prošećimo.
I uživajmo u ljepoti agava.
Uboden sam.
Moja je večer sjajno počela. Vraćam se u Oaxacu.
Sljedeće me mjesto jako zanima.
Ovo je Levadura de Olla.
Običan je restoran,
ali postoji posebna soba zvana Smoke Kitchen.
Pođite sa mnom.
Danas večeram s Anom Quintero.
Zapravo je kulturni gastronom. Također vodi kulinarske ture.
A ovo je sjajna kuharica Thalia Barrios.
Prenosi doživljaj svoje kuhinje iz svog malog puebla.
Kad si u ovoj kuhinji i njihovom gradu, sve je brzo i…
-Dobro. -Jest ćemo tamale,
-one će početi kuhati i pripremati salsu. -Sviđa mi se.
Ti si iz Oaxace?
Nisam. Iz Méxica sam, ali Oaxaca je nevjerojatna.
Meksikanci se zaista ponose svojom kulturom.
Kad dođeš u Oaxacu, shvatiš da sve čime se ponosiš dolazi odavde.
Prvo…
predivni tamales. Ovi su umotani u svježe lišće banane.
Tamales su darovi, zar ne?
-Jesu. -Čak su zamotani.
Da.
Tamales se mijenjaju s godišnjim dobima.
-I svatko ih drukčije priprema, zar ne? -Da, ovo je tamale od bundeve.
Stvarno?
Ima i kozice.
-I kozice unutra? Opa. -Da.
Ajme.
Opa!
-Ljuto je. -Da?
Da, fantastično je.
O, moj Bože, ovaj predivni tamale, koji je bio labav
s hrskavim, ukusnim, pikantnim glavicama škampa.
Ma daj! Prekrasno.
Ovo jelo uvijek naručim kad dođem ovdje.
-Festival rajčica. -Da, vidiš sve vrste rajčica.
Svaka ima drukčiji okus.
-Moramo kušati svaku, zar ne? -Da.
Ova izgleda i gotovo ima okus kao marelica.
-Da. -Zar ne?
Da.
Jedna je ovdje.
-Jedna ovdje. -Jedan tu.
Jesi li kušala ovu?
-Možeš ti. -Pojeo sam dvije.
Ja živim ovdje. Mislim da bi je ti trebao pojesti.
Kuharice. Magnífico.
Sad juha.
Juha od gljiva zahtjeva poštovanje.
Ako vjerujete u njezinu djelotvornost, ako imate želučane probleme,
depresiju, ako se osjećate loše,
onda je ova juha jako ljekovita. Ima poleo i gljive.
Mogu li dobiti golemu količinu za doma?
Uzet ću malo svako jutro.
Pogledaj to.
Ajme.
-Ima i ovu biljku. -Koja juha!
Zovemo je poleo, a to je njezin okus.
Ovo je i malo poput metvice.
Nisam jeo takvo što.
Kao da idem u školu.
Ne bi li se kao dio povijesti trebalo učiti hranu mjesta o kojem učiš?
Trebalo bi.
Hrana nam govori mnogo o ljudima, više nego što možemo zamisliti.
Pokazuje naša uvjerenja, sve tradicije,
naslijeđe, vaš identitet potječe iz hrane.
Obožavao sam sve od briljantne kuharice,
a onda je željela da probam još nešto.
Prije no što sam došao, brat mi je rekao: „Dat će ti iguanu.“
Misliš da bih trebao probati?
Nisam je probala.
-Nikad? -Nikad.
Mislio sam da bih trebao probati, zar ne?
To vam uvijek govorim. Moram se držati toga.
-Želiš probati? -Ondje je.
-Gdje? -Eno je.
Onda sam je vidio.
O, da, sad je vidim.
I…
Moj je mozak nažalost počeo tražiti izlaz.
Treba li se još pripremati?
Potrajat će, ako želite.
Koliko dugo?
Oko pola sata.
Dobro. Pola sata.
Žao mi je, ne možemo jer bi trajalo pola sata.
Oprosti.
„Vidi koliko je sati. Žao mi je.“
„Nemam… “ To je bio moj izlaz.
Izvukao sam se od iguane, koja je vjerojatno imala okus piletine.
Ali onda kaže „Ako ti se žuri, može li ovo?”
Dodala mi je zdjelu u kojoj su se kretali
kornjaši.
U zdjeli.
Zadnje što želim je uvrijediti bilo koju kulturu.
Ne želim nikoga povrijediti.
Zadnje što želim je uvrijediti bilo koga.
Ono što mi je izletjelo
kad mi je dodala zdjelu sa živim kornjašima
bilo je: „Ne!“
Razumjela je.
-Da, hvala. -Sažalila se na mene, jadnog gringa.
Gracias.
-Hvala. -Gracias.
Predivno.
Hej, Google.
Nazovi Bena.
Mali moj.
Bok, tata. Kako si?
Dobro. Drago mi je što te vidim.
-U staroj si sobi. -Jesam.
Imaš i maminu spravu za pilates.
-To te je zamijenilo. -Sad je…
Ovdje više nema kreveta. Samo sprava za pilates.
To je užasno.
Gle što imam. Sretan sam.
Imam najukusniju vruću čokoladu na svijetu.
Slušaj, rekli su mi da je pijem ovako,
da je držim
kao da zahvaljujem zemlji za čokoladu.
Kako je u Oaxaci? Zabavljaš li se?
Da, predivna je. Jedva čekam da vas dovedem ovamo.
Volim sir iz Oaxace.
-Super je. -Onaj koji se razvlači.
Fantastičan je.
Na snimci se vidi kako se razvlači oko kilometar iz mojih usta.
Da.
-G. Ben, znate što slijedi? -Da.
Želiš li šalu?
To je šala za tvog djeda.
-Dobro. -Dobro.
-Imam samo jednu. -U čast djedu. Samo naprijed.
Neki David
u teškoj je financijskoj situaciji.
Ne zna što bi.
Otišao je u hram, pomolio se i rekao:
„Bože, molim te, ako dobijem na lutriji, sve će biti u redu.“
Otišao je kući i upalio televizor da vidi brojeve.
No nije pobijedio.
Ne zna što se dogodilo.
Vratio se u hram i rekao: „Bože, rekoh ti da mi je ovo zaista potrebno.
To bi sve riješilo. U čemu sam pogriješio?“
A onda se nebo otvorilo.
Bog silazi i obraća se Davidu:
„Davide, molim te, i ti se malo potrudi.
Moraš kupiti srećku.“
Da!
Da. Dobar.
Duh Maxa duboko je u tebi, sine.
Evo psića.
Murray je ondje?
-Bok, tata. -Tata je ovdje!
Bok, Lily.
-Samo da ovo sredim. -Bok, Monica.
-Pogledaj psića! -Vidiš ga?
Pogledaj dečka!
Izvan sebe je. Treba te.
Pogledaj ovo.
Kome se ne bi svidjela ova slika?
U redu, obitelj.
-To je bilo jako slatko. -Kako si?
-Vidimo se. -Gdje je Richard?
-Što te briga? -Može pozdraviti?
Zašto je svima stalo do…?
-Eno ga! -Richarde!
-Evo ga. -Baš dobro izgledaš.
-Ujak Richard… -I ti isto, Philipe.
Kaže: „I ti dobro izgledaš, Philipe.“
Sad je ovdje i moja majka, duhom.
Zadnja stvar: želio bih večerati sa svima.
-Guacamole za stol? -Da?
Da!
Dođi s hranom. Svima je drago što te vide.
Sa mnom su prijatelji Jorge i njegova majka Elvia, Ana, Bethsaida, Jimmi,
Chris i Leanne te moj omiljeni „Oaxacker“, Omar.
Nalazimo se na krovu Case Oaxace, tik uz crkvu Santo Domingo
tijekom divnog sutona.
Što pijem?
Zove se mescalini jer je poput martinija,
ali prave ga s mescalom.
Mrzit ćeš ga.
Zdravica novim prijateljima.
I starim prijateljima.
-Živjeli. -Živjeli.
-I danas imaš novu košulju. -Da.
-Slavim svoje Oaxacance. -Chefe!
Ovo je chef Alejandro Ruiz.
Izgleda sjajno. Jedva čekam. Želiš nam reći što jedemo?
Da, naravno.
Meni je ovo najtipičnije.
Kao što znate, cijeli život jedemo skakavce, mrave i crve s agave.
Ne bojim se.
Hrskava tostada od plavog kukuruza s guacamoleom, avokadom i začinskim biljem.
Ako ćeš pripremati kukce, tako to treba.
Ovo je chile relleno s ribom mahi mahi.
Neću reći da radim najbolji mole
jer su ovdje izvrsni kuhari…
-Itekako. -…koji prave tradicionalni,
ali mislim da imamo dobar recept za crni mole.
-Crni mole s puretinom i ribom. -Da, sviđa mi se.
-Dobar tek. -Chef, svi. Chef!
Bravo.
Ne jedeš insekte svaki dan.
Idemo.
Tostada puna insekata.
Prije nekoliko godina malo bih oklijevao.
Ukusna je.
Da. Odrastam, ljudi.
Hvala, gospodine.
Najdraža rečenica iz filma Prestona Sturgesa
mi je kad Henry Fonda dođe kasno na večeru,
sjedne pored jedne stare dame i kaže: „Jesam li što propustio?“
Ona je odgovorila: „Riba je bila pjesma.“
To sam mislio o ovoj ribi u Casi Oaxaci.
-Ima još molea. -Stvarno?
Chris, što radiš s guacamoleom?
Jedem ga.
Sretan sam što ste vidjeli malo Oaxace.
Nadam se da ćete se vratiti i nastaviti istraživati.
Šališ se? Pokušaj me držati podalje. Za povratak.
-Da ostanemo zaljubljeni! -Ostanemo zaljubljeni. Slatko.
Oaxaca slavi život u svakoj prilici.
Želim vam sažeti što je Oaxaca,
ali mislim da to moja prijateljica Betsaida može bolje.
Oaxaca je živahna.
Zato kažemo da moraš doći u Oaxacu…
-Da. -…jer to trebaš doživjeti.
Oaxaca nije samo država.
Stvarna je, živa je.
To se vidi u plesovima,
bojama, ljudima,
jezicima, hrani, glazbi,
svetim danima, običajima, tradiciji, svemu.
Da je Meksiko tijelo,
Oaxaca bi bila srce.
Ako niste bili u Oaxaci,
ne znate što propuštate.
Rekao bih svim susjedima u Sjedinjenim Državama
da smo sretni što nam je ova zemlja tako blizu.
Dođite sjesti za njegov stol
Ako ste sretni, gladni, voljni i kadri
Gledajte kako lomljenje kruha
Može pretvoriti stranca u prijatelja
Vozit će prema tebi
Letjet će prema tebi
Pjevat će za tebe
I plesat će za tebe
Smijat će se s tobom
I plakat će s tobom
Samo jednu stvar traži zauzvrat
Nahranite ga, nahranite
Neka netko nahrani Phila
Neka ga netko odmah nahrani
Prijevod titlova: Marina Bakarić