A NETFLIX DOKUMENTUMFILM-SOROZATA
SZÁLLODA ÉS VENDÉGLŐ
Boldog, éhes ember
Ő, aki most hetedhét országon átkel
Szeretné megfejteni
Tészta, sertés Csirke, bárány mitől isteni
Ő elmegy hozzád
Elrepül hozzád
Énekel neked
Táncol neked
Ő nevet veled
És sír teérted
Egyetlen dolgot kér cserébe
Hogy valaki etesse meg
Csak valaki etesse meg
Csak valaki etesse meg Philt
Etesse, ízibe
Mexikó élettel teli vibrálása összetéveszthetetlen.
Mexikóvárosban járva
mindenki azt mondta, hogy ha a mexikói konyha eredeti ízeire vágyom,
beljebb kell merészkednem az országba,
a városba, amely kimondhatatlannak tűnik,
ha a nevére nézünk: Oaxaca.
Mexikó délnyugati részén van, az ország kulturális és kulináris fővárosa.
Rengeteg mole és mezcal vár ránk, mert mindkettő innen származik.
De előtte… Ahogy mindenki tudja, a kedvenc módszerem megismerni
az új városokat: a piac.
Itt, Oaxacában, a nagy piac a Central de Abastos.
Ez a piac 325 hektárnál is nagyobb. Önmagában is külön város.
Minden kapható, az esküvői ruhától egészen a… bármi is ez.
A piacon az ételek szakértője, Omar Alonso a kalauzom.
Omar Instagramját minden idelátogatónak ajánlom.
A neve Oaxacking.
Gazdag, ugye?
Ez tényleg nagyon jó.
Nézd! Bármit akarsz, itt megtalálod.
Ez az egyik kedvenc helyem a piacon. Pasillo de Humo a neve.
- De Humo? - A füst folyosója.
Szent fény ömlik be.
Itt. Nézd, csináld ezt!
Ő itt a barátom, Marie. Négy generáció óta vannak itt.
Húst vehetsz náluk. Főleg marha és sertés.
Mindenkinek van grillje, és ingyen használhatod.
Kiválasztod a húst.
Aztán irány a pult oldala.
Ott az izzó grill.
- Itt grillezünk? - Igen.
- Ezt nézzék! Sosem láttam ilyet.
Mi van, ha sokan vannak, és azt mondják, grillezz gyorsabban?
Nincs ilyen, mindenki megérti.
Akarsz pár kellemes pillanatot a családdal.
- Szóval nem sietsz, tudod? - Amerikára gondoltam.
Igen.
Ez az igazi Oaxacking, amit mutatsz.
Hogy hívnak?
Jesse Mirel Morales Sanchez.
Szia, Jesse Mirel!
Jesse Mirel?
- Szia! - Megvan.
Ideje indulni.
Omarnak megvan a terve a grillhússal. Egy különleges helyre megyünk megenni.
A piac egyik legendája, Donna Vale.
Tehát, ez egy memela.
Nagyon vékony tortilla , de amikor sül,
megcsípik, hogy megtartsa a hozzávalókat.
- Sertészsír. - Igen.
És csak sajt és salsa.
Fekete bab is mehet rá,
de az övé különleges, mert ez a leghíresebb salsája.
Nagyon sötét, füstös chili, a Morita, és zöld tomatillo.
Előző nap kezdődik a készítése,
mert meg kell sütni a chilit.
Omar tacót rendel a grillezett húsunkkal,
plusz sült disznóhúst, és egy tállal a Morita-szószból.
Nem használunk evőeszközt, a kezeddel kell enned.
Megszoktam.
Várj egy percet!
Ez a szósz…
Várj egy kicsit! A szósz.
- Mint a barbecue szósz. - Őrület.
Nagyon finom.
Ez a Morita-szósz az egyik legfinomabb dolog,
amit valaha az arcomba toltam.
Ugye?
Megtehetné, hogy jön, eladja a szószt, és megy is.
Nem kellene többet főznie, de imádja, így…
Nincs mit tenni.
- Ez egy zseni műve. - Igen.
A szívéből jön.
Én pedig a szívemből szeretem.
Fantasztikus.
Mellesleg tojást is készít nekem, ezért azt mondtam,
dobja rá a hússzeletre.
Jöhet egy kis Morita, megtunkolom.
Persze.
Így csinálom.
Jól néz ki. Legközelebb én is ilyet kérek.
Phil Specialnek fogom nevezni,
és megtagellek, amikor csak eszem.
Jó volt megoaxackelni téged.
Folytatjuk a napot Omárral. Jó, hogy velem van!
Kiautóztunk a városból.
Végigmentünk egy poros földúton.
Odaértünk egy kapuhoz.
Fogalmam sem volt, mi van itt, hol vagyok, és a kapu kinyílt…
a paradicsomra.
Hűha!
- Gyere be, Phil! - Hola!
- Ő Jorge. - Jorge!
Jorge.
Nagyon örülök.
Jorge León otthonában vagyunk,
itt lakik az anyukájával, Elviával.
Tia Elvia!
Oaxacában, az idősek iránti tisztelet jeleként,
a „tio” vagy a „tia” a megszólításuk, vagyis „néni” és „bácsi”.
Tia Elvia. Hola!
Zseniális szakácsok,
és az otthonuk étterem lett, az Alfonsina.
A specialitásuk a mole.
Éppen zöldséges molét készít.
Tökmag, fokhagyma, kétféle chili.
- Citrom?. - Sült alma.
Alma! Hűha!
Ezt használja cukor helyett.
- Nincsenek szabályok, igaz? - Nincsenek.
Mindenkinek van receptje, titkos hozzávalója.
Az anyukád az anyukájától, és ő is az anyukájától kapta.
Része a kultúránknak, a családjainknak.
A vidék része.
Nem tudtam, hogy munkára fognak.
Ráadásul fontos feladat, a sütés a comalon,
a sima sütőfelületen, amelyen minden készül.
Ez minden oaxacani konyha középpontja.
Csinálva lehet a legjobban tanulni, igaz? Tehát ma tanulok.
Látod, mi történik?
Használd a kezed, mert finom molét szeretnék.
Most jön a legnehezebb rész, a darálás.
Igen, ezt is elszúrhatom.
Most mole rojo, vagyis vörös mole készül.
Minden mole más dolgokból áll, gyakori a szárított chili, a magvak, a fűszerek.
Néhányban csoki is van. Végtelen sok a variáció.
Aztán ott van a fekete mole, a mole negro.
Ez a specialitásuk.
Jorge a világhírű Enrique Olvera éttermében dolgozott,
a mexikóvárosi Pujolban, ahol mi is forgattunk.
Olyan jó volt a mole negrójuk, hogy ezt csináltam.
Házi tortilla nélkül nincs mole,
nem vagyunk állatok! Szóval irány a meló.
El kell kezdeni gyúrni a masát.
- Jó. - Készíts golyót belőle.
Tortillát készíteni remek móka.
Nem tudtam, milyen szép folyamat ez.
Tia Elvia könnyedén csinálja.
Kész?
Te jössz.
De ő szakértő. Én viszont…
Pont eléggé kell lenyomni, lefejteni a fóliát…
Óvatosan meg kell fordítani, és le kell húzni.
Ki kér tacót?
Ha a kezemről van szó, ne számítsanak rám!
Nem működtök együtt velem!
Nézzék a tökéletességét!
Tökéletes kör.
Kezd az idegeimre megy.
Enni jobban tudom a tortillát, mint főzni, így miután eltűntem az útból,
Jorge és Elvia megtisztelt minket a csodás mole rojójával.
Istenkém!
Nagyon elegáns.
A „pescadót” értem, az a hal.
A mole, amit most készítettetek.
Abban segítettem egy kicsit. Tortilla, azt kicsit elszúrtam.
Hal és mustár.
Szareptai mustár.
A molét nem késsel és villával esszük.
- A tortilla a kanál. - Forró.
Készíthetsz tacót.
És ha ezt csinálom?
Ezt nézd!
Láttuk, miből készült, aztán megkóstoljuk,
és olyan szépen beépült minden,
hogy szinte az összes hozzávalót ki lehet érezni.
Mégis mi ez?
De még nincs vége. Jorge és az anyukája beveti a nagyágyút.
Végre megkóstolhatom a mole negrót, minden mole ősanyját.
Ha esküvőre, keresztelőre, buliba, temetésre mész Oaxacába,
így fogják felszolgálni a molét.
A séf ma csirkét tett a moléba.
Ezt nézd! Lágy és gyönyörű. Gyerünk már!
Szerencsés srác vagyok.
Vigyázz, csípős!
De finom.
Ez híres mole.
Ez lesz a…
Tessék.
Csípős.
Előre szóltam, igaz?
Bocs, nem hallak.
Bódulatba estem.
És mivel Oaxacában vagyunk, egy kis mezcal, hogy leöblítsük.
- Az élet jó. - Az élet jó.
Nem tudom, mire mész holnap nélkülem.
Van megoldás. Veled folytatom.
Visszatértem Oaxacába, és mire vágyom?
Egy kis csokira.
Ha ismernek, ez nem meglepő. De tudják, mit?
A csokoládét Oaxacában fejlesztették ki.
Az aztékok, a maják, egészen az olmékoktól kezdve,
akik először termesztettek kakaót itt i. e. 1500 körül.
Tudták, mit csinálnak, hogy most, évszázadokkal később,
boldogan kortyolgathassam.
Nem rossz reggel.
Oaxaca főterét Zocalónak hívják.
Kiváló építészet, kézműves termékek,
minden itt van a történelmi városrész közepén.
Ha pedig éhes valaki, mint történetesen én,
egy rövid séta kelet felé elvezet minden jó dolog forrásához.
Rodolfo Castellanoé Oaxaca egyik legjobb étterme.
A neve Origen.
A New Orleans-i részből emlékezhetnek Chrisre és Leanne-re.
Ezen a héten Oaxacában vannak.
- Sziasztok! - Rodolfo!
Rodolfo séf pedig csatlakozik hozzánk.
Tisztelegni szeretnénk Oaxaca terményei előtt.
Hatalmas szerencsénk van a fantasztikusan sokféle kukoricával,
salátával, chilivel. Örömmel mutatjuk be mindet.
Egek!
Ez itt a saláták sokszínűségét mutatja be…
Gyönyörű.
És a kukacokat, amelyek szintén finomak.
- Kukacot mondtál? - Igen.
Ami most következik, a kukacsaláta. Hadd fejezzem be!
- A kukacokat vele kell enni, vagy külön? - Együtt, mert…
Mert feltűnne, hogy kukacok.
Szeretjük megmutatni az ízek rétegeit…
- Mutassátok a kukacokat! - Nekem van.
Egészség!
A kukacokra!
Csirkeíze van.
Mind ezt mondják.
Ha nem tudnád, hogy kukac van benne, sosem jönnél rá.
Nagyon finom.
Richard, a nézőktől úgy tudjuk,
hogy ez a kedvenc részük.
Rajta!
- A te villádon több saláta volt. - Igen.
- Jó, ugye? - Jó.
Nagyon finom.
- Sosem tudnád meg. - Jó.
Köszönöm.
Tudják, mi a ház specialitása?
A nyelv. Hadd fejezzem be!
A marhanyelv a világ egyik legjobb húsa.
Kérdezzék Max Rosenthalt! Már nem lehet. De imádta.
- Friss tortilla. - Jó a tok.
Igen.
Az övemen kellene hordanom, nem?
Mindig lenne tortillám.
Tessék.
Szinte félek, mert tudom, milyen jó lesz.
- Sírni fogsz? - Igen.
Istenem!
Annyira kellemes,
a mindennapok kedvenc fogásaként.
Megjött anya.
- Hűha! - Helló!
- Hola! - Hola!
És mi van benne?
Mole. Mole és csirke.
Rendben. Muchas gracias.
Az USA-ban a tamale száraz, ez pedig olyan szaftos…
- A mole fantasztikus. - Lenyűgöző.
Szerinted mi a mole definíciója? Mi a mole?
A mole és a salsa ugyanazt is jelentheti, ha akarjuk,
de a salsa mindig kiegészítő,
a mole pedig főétel.
Különböző hozzávalókból állva
Oaxacában hét-nyolc különféle mole létezik.
Hagyományosan színek szerint osztják fel őket.
Mindet ki kell próbálnunk, szóval…
Megkóstoltad a feleséged moléját,
hogy tudd, ő az igaz?
- Nagyon jó kérdés. - Igen.
Nem csak a molét próbáltam ki.
Újra a vidéket járom a város körül,
felfedezem a kisvárosokat.
A következő megállónk nagyon különleges.
Ez itt a Vida Nueva Kollektíva,
és az idegenvezetőm Betsaida Lopez Diaz.
- Hola! - Hola!
Ő a kollektív alapítója, Pastora.
Fantasztikus a sztorijuk.
Özvegyek, olyan nők, akiket zaklattak,
vagy magányosak, akiknek az otthonon kívüli munkáját
nem értékelik vagy elutasítják.
Aztán úgy döntöttek, a tudásukat egyesítve létrehozzák a kollektívát.
És mit csinálnak?
Végtelenül szép szőnyegeket szőnek.
Ez a termékük.
Mind három hónapig készül?
A mintától függően általában két héttől egy hónapig tart.
A nagyobbak elkészítése két-három hónap.
Csodálatosak.
Ez gyerekkori mesekönyvekből lehet ismerős.
Ez a rokka, igaz?
Ez volt az egyik legrégebbi technika, amit a spanyolok hoztak.
- Próbáld ki! - Jó.
Szórakoztató.
Ez mi volt?
Nehéz. Tudom.
Hogy van a „sajnálom”?
Semmi baj.
A sitcomokhoz viszont értek. Ha kellene.
Megnézzük a területet, ahol szőnek.
Remek. Igen, a szövőszék!
Nagyon szórakoztató.
Nagyon szórakoztató, mert olyan, mint a tánc.
Táncolok a pedálokon a lábammal.
Mint az edzés.
Igen? És a láb.
A kezek és a lábak. És a fejed.
- Mind részt vesz a munkában. - Igen.
Régen azt hitték, hogy a nőknek
nincs elég ereje.
Jól meg kell húzni. Erővel.
Erősen.
Ezek a nők kedvesek és nagylelkűek,
de kellene nekik egy új fejvadász.
- Húzzam át? - Igen.
Csinálj egy kis hegyet.
Készítek egy kis hegyet. Igen.
- Lábváltás. - Igen.
Csináld!
- Bravó! - Mazel tov!
Tudod, mit jelent a taps?
„Vigyétek innen!
Három hónap munka. Nézd, mit tettél!”
Mesélnek a festékekről.
Mind természetes. Nincs mesterséges festék.
Olvastam erről.
Ez egy rovar, a kaktuszokon élősködik.
A bíbortetű.
Kiderült, hogy ha megölik és megőrlik,
gyönyörű színt ad.
Egyébként a bemutató nagyon gyakorlati.
Oké, most megmutatja,
milyen színt ad a friss bíbortetű.
Egy kis lime, és máris más a szín.
Most veszünk egy kis hamut…
- Hamu. - Bíbor!
- Megnézzük a változást. - Tetszik.
Nekem ez félig tudomány és félig varázslat.
Oaxacában minden olyan színes.
Látszik az épületek festésén.
Az emberek öltözködésén.
Látom a munkáitokon, a gyönyörű műtárgyakon.
Miért olyan fontosak a színek a kultúra számára?
Ez az életünk, a környezetünk, a természetünk.
A színek az öröm, a színek a boldogság,
a színek a szerelem, a színek az élet.
A madarak, a virágok, az egész környezetünk, a nap,
minden színes.
Köszönöm.
Köszönöm. Így van.
Jól van.
Sok helyi segítő szervezővel találkozom,
és az egyik kedvencem Alex Roa.
Emlékezhetnek rá Mexikóvárosból.
Nagyon korán reggeliztünk a La Fondában,
és Oaxacában is velünk van.
Új dolgot talált nekem.
Egy sushibár, Oaxacában.
A japán és a mexikói kultúra kombinációja.
A neve Crudo.
Az oaxacai senseiünk Ricardo Ariano séf.
- Japán technikát használunk. - Igen.
Nem tűnik hagyományos oaxacai ételnek, de mindenben ott vannak a helyi ízek.
- Kezdjük valami friss dologgal! - Igen.
Ez alapvetően kagyló.
Tepache-ben pácoljuk.
Ez egy ananászos erjesztett ital.
Nagyon népszerű Mexikóban és Oaxacában.
Szerintem egyétek meg a kagylót a pálcikával,
és utána húzzátok le a tepache-t.
Nagyon jó ötletnek tűnik.
Jó étvágyat!
- Találtam egy nagyot. Te is. - Igen.
Elképesztően friss kagyló.
Jöhet a tepache.
Hűha! Nagyon okos ezzel kezdeni, mert felébreszt.
Ez is felébreszt: Mexikóban készült szake.
Köszönöm, séf. Úgy érzem, Tokióban vagyok, Oaxacában.
Most tonhal jön.
Az oldalán levő paszta szöcske csilis pasillával.
A szójaszósz fekete babos.
Azt javaslom, egyétek meg a halat,
és utána igyátok meg rá a szójaszószt.
- Igyuk meg? - Pontosan.
Lángszórója van.
Őrület.
Felrobban a szádban.
Igen.
Nagyon finom szójaszósznak érződik.
Újabb baj közeledik.
Hűha! Micsoda szaktudás!
Tengeri sügér, de ez a hasa.
Ezt nézd! Ember! Tekercset készít.
Nem tekercs, hanem taco.
A halat egy olyan adobóban pácoljuk,
amelyet itt sertéshez használunk, és népszerű.
Hozzá kövér porcsin, avokádó és kaktusz.
Tessék!
Tényleg tökéletes keveréke a két kultúrának.
A helyiek nem igazán szeretik a nyers ételeket.
- Oké. - Nincsenek hozzászokva.
Szóval ez egyfajta kísérlet, ugyanakkor
nagyszerű mód arra, hogy bemutassuk az embereknek ezt,
az itteni ízek és a hagyományos japán nigiri keverésével.
Igen.
Ha ki tudod nyitni a szád, az elmédet is ki tudod.
Pontosan.
Az egyik jó barátom Jimmi Simpson,
a Westworld és a Felhőtlen Philadelphia sztárja.
Imádom a fickót. A héten ő is Oaxacában van.
Elviszem a Sabina Sabe-be.
- Phil vagyok. Ő a barátom, Jimmi. - Jimmi! Nagyon örülök. Marcelino.
Nagyon örülünk, hogy itt lehetünk.
- Köszönöm, hogy eljöttetek. - Izgalmas.
Üdv a Sabina Sabe-ban, oké?
Kértek esetleg egy italt?
Igen.
Jimmi, amíg az italunkra várunk,
elmondanád, miről szól a Westworld?
Nem tudtam rájönni.
Megpróbáltam sok részt megnézni, és fenomenális vagy benne.
Gyerünk! Folytasd!
Esküszöm, nem értettem, mi történt.
Te tudod, mi történt?
Fogalmam sincs róla.
- Megkaptam a szövegem… - Ezt reméltem.
Én meg elmondtam.
Marcelino viszont pontosan tudja, mit csinál.
Íme a Gavilán Reyes, egy frissítő grépfrútos koktél,
szárított poblano chilis likőrrel.
Salud!
Igen!
Ne már! Marcelino!
Jóságos ég!
Ez nagyon jó. Olyan, mint egy kicsit csípős Paloma, ugye?
- Igen. - Csodás.
A Paloma és a Gavilán unokatestvérek.
- Unokatestvérek? - Rétegezett.
Megérkezett.
- Oaxacai csemegék, ugye? - Igen.
Gracias. Oké, tudod, mi az?
Szárított tücsök. Ha bevállalod, én is.
Még jó.
Lássuk!
Készen állsz? Mert nem tudom, hogy én készen állok-e.
Menni fog. Az enyémről leesett pár, de nem csalok, visszateszem.
És finom.
Finom, ugye?
Ilyet még sosem ettem. Te?
- Nem. Azt hittem, neked nem újdonság. - Hangyát már ettem.
- Hogy is hívják? - Értem.
- Chicatanas. - Chicatanas.
És… a második adagnál tart.
- Én is! - Megrakom.
Ezek kicsik, ugye? Nem kifejlett.
Igen, többé-kevésbé. Úgy értem, van más méret is, igaz?
- Nagy szöcske is van? - Megkérdezem.
Nem, nem kérek, csak kérdeztem.
Nyugi, Phil!
Szóval, 24 órája vagy itt, igaz? Eddig hogy tetszik?
Le vagyok nyűgözve. Az egyik legjobb város.
Tökéletes. Gyönyörű. Mindenki kedves.
Te mióta vagy itt?
- Hat éve. - Nézd ezt a színt!
A vérre emlékeztet.
És hol tanultad a mixelést?
Az élet hozta.
Az élet iskolája, Phil. Az élet iskolája.
- Várj! Shake-elek egy kicsit. - Rajta!
- Csinálom. - Én is.
Gyerünk!
Maradjunk életben!
Nagyon köszönöm. Megmentettél.
A koktélok finomak voltak, gyönyörűek,
és megéheztünk tőlük.
Hűha! Toljunk rá tacót!
A Lechoncito de Oro. A specialitásuk a sült szopós malac.
Ez vicces.
Én is ezt mondom, ha finom kaja vár rám.
Tudtad, hogy én voltam a modell?
Hogy mersz így beszélni magadról?
Tessék. Chicharron.
- Ez meleg és friss. - Nagyon meleg.
- Mit gondolsz? - Finom.
- Csípős, de ízgazdag is. - Igen.
És a chicharron tényleg új dimenzióba repíti.
Kicsit ropogós.
- Imádom. - Hűha!
Mennyi 15 peso? Mennyibe kerül?
- Olyan 75 cent. - Hetvenöt.
- A legjobban elköltött 75 cent. - Igen. Ámen.
Malachúsos gyönyör.
Te.
A tequila az egyik kedvenc italom, de minél több időt töltök Mexikóban,
annál jobban megismerem a mezcalt,
a helyi, eredeti kedvenc italt.
És mivel ez a mezcal vidéke,
ellátogatunk a Montelobos főzdébe.
Mióta készítenek mezcalt?
Már a spanyol hódítás előtt is régóta fogyasztottak alkoholt.
Az alkohol mindig kellett.
Igen.
A mezcalkészítést új barátom, Diego magyarázza el.
Elmondja, hogy minden az agavéval kezdődik.
Hat évig kell nőnie, hogy nagy, és gondolom szaftos legyen,
aztán machetével levágják a leveleit.
Utána ki kell ásni. Sok a munka vele.
Hogy mi a sok munka ellentéte?
Én, ahogy az Instagramra pózolok.
Oké, hol tartottunk?
Nem vagyok szakértő, de azt mondanám, ez a sütés kezdete.
Igen, előmelegítjük a sütőt, mondhatjuk ezt.
Elég melegnek kell lennie az agave megsütéséhez.
Láthatjuk az agavehalmokat, az agave szívét, a piñát,
ami az ananászra hasonlít.
Felmelegítitek a köveket, hogy amikor ráhalmozzátok a piñákat,
és betakarjátok földdel, lassan süljön meg.
Igen. A cél a cukrok átalakítása, amelyeket meg fogunk erjeszteni.
Megkértek, hogy segítsek bedobálni a piñákat a gödörbe,
és mivel izmos vagyok, simán ment.
A másik dolog az, hogy ideális esetben a fehér résznek kell lefelé néznie.
Szóval kell hozzá némi ügyesség, ami…
Nekem nincs meg.
Mintha bowlinggolyókat dobálnék egy gödörbe.
Ismétlést kérek.
Ez az.
Így sütjük meg az agavét.
- Jöhet a következő lépés! - Tökéletes.
Öt-hat nap sütés után a következő lépés a pépesítés.
Diego kollégája, Juan mutatja meg.
Rengeteg csúcstechnikát használnak.
- Itt a megsütött agave… - Igen.
Rambo pedig összezúzza.
- Rambo. - Igen.
- Ő a főnök. - Rambo, az öszvér, igen.
Ha pihenni akar, forgathatom én.
Csak két órát dolgozik naponta, a nap többi részében
főtt agavét eszik és lazít itt, a palenque-ben.
A pépesítés után az összes ízt és levet beletesszük az erjesztőkádba.
- Igen. - És akkor erjed, ha bugyborékol.
Igen. Ez már beindult.
- Dolgozik. Él. - Él.
Igen, él.
Oké, az első lepárlás.
- Megkóstolod? - Igen.
Az első lepárlás eredménye az ordinario,
ami még nem ordenáré módon jó.
Mit mondhatunk?
Hogy még nincs kész.
- Igen, igazad van. - Ugye?
Ezért újra lepárolják.
Rengeteg erőfeszítés, és a vége…
pár csepp.
- „Hogy ment ma?” - „Jól. Ennyi jött le.”
- Erős. - Oké. Igen.
- Nagyon alkoholos. - Igen.
Ezután keverik a lepárolt tételeket,
hogy elérjék a kívánt ízt.
- Tehát… Egyébként… - Egészség!
Köszönöm a meghívást.
Rengeteget tanultam ma, és a hely nem lehetne szebb.
Nézzetek körül!
A menny. Szeretsz itt lenni.
Igen. Ez a kedvenc helyem.
A menny előtt van, mert itt lesz a mennyország.
A menny előtt.
És milyen a késztermék?
Nagyon finom.
Imádom.
- Ezt elviszem. - A tiéd.
- Magammal viszem. - Menjünk!
Menjünk, rendben?
Élvezzük az agave szépségét!
Megszúrtak.
Csodásan indul az estém, amikor visszatérek Oaxacába.
A következő helyre nagyon kíváncsi vagyok.
Ez itt a Levadura De Olla.
Normál étterem, de van egy különleges helyisége, a „füstös konyha”.
Jöjjenek velem!
A vacsorapartnerem Ana Quintero.
Kulturális gasztronómiával foglalkozik, és gasztrotúrákat vezet.
Ő pedig a zseniális séf, Thalia Barrios.
A falucskája konyhájának élményét kelti életre.
Ha ebben a konyhában vagy a falujukban, minden gyors, és…
- Helyes! - Itt a tamale.
Elkezdünk enni, ők elkezdenek főzni,
nekilátnak a salsának.
Oaxacai vagy?
Nem. Mexikóvárosból jöttem, de Oaxaca csodálatos.
Mexikóiként büszke vagyok a mexikói kultúrára,
és Oaxacában rájössz, hogy amire büszke vagy,
mind innen jön.
Az első fogás…
gyönyörű tamalék. Friss banánlevélbe van csomagolva.
A tamale ajándék, igaz?
- Ugye? - Be van csomagolva.
Pontosan.
A tamale minden évszakban más.
És mindenki máshogy csinálja, igaz?
Igen, ez itt tökös tamale.
Tényleg?
És garnéla is van benne.
- Garnélarák is? Hűha! - Igen.
- És pikáns is. - Igen?
Igen, fantasztikus.
Istenem, ez a gyönyörű tamale, laza textúrával,
ropogós, finom, fűszeres rákfejekkel.
Ne már! Ez gyönyörű.
Ez az étel az, amit mindig kérek, ha ide jövök.
- Paradicsomfesztivál. - Igen, különböző paradicsomok bemutatója.
Mindegyiknek más az íze.
- Mindből egyet, ugye? - Igen.
Úgy néz ki, és majdnem olyan, mint egy barack.
- Igen. - Ugye?
Tényleg.
Itt egy, és itt egy.
- Itt is. - És itt.
Azt kóstoltad?
- Edd csak meg! - Már ettem kettőt.
Itt lakom, szóval… Edd csak meg!
Séf! Magnífico.
A leves.
Ezt a gombalevest nagy tisztelet övezi,
mert ha nagyon bízol benne, ha gyomorrontásod van,
ha depressziós vagy, ha nem érzed jól magad,
ez a leves gyógyhatású. Poleo és gomba van benne.
Kaphatok egy óriási adagot elvitelre?
Minden reggel ennék belőle.
Ezt nézzék!
Istenem!
- Egy gyógynövény… - Csoda!
Poleo a neve, attól kapta az ízét.
Kicsit mentás íze van.
Sosem ettem még ilyet. Mintha újra iskolába járnék.
Nem kellene minden történelemórán bemutatni az adott hely ételeit?
De, igen.
Az étel sok mindent elárul az emberekről, többet, mint hinnénk.
Minden, amiben hiszünk, a hagyományaink,
az örökségünk, az identitásunk, ott van az ételben.
Imádtam a zseniális séf minden fogását,
és volt még valami, amit meg akart kóstoltatni velem.
Az út előtt a fivérem azt mondta, leguánt fogok kapni.
Szerinted kipróbáljam, vagy ne?
Még sosem kóstoltam.
- Soha? - Soha.
Azt gondoltam, mindent ki kell próbálnom, igaz?
Mindig ezt mondom a nézőknek, szóval nekem is ezt kell tennem.
- Megkóstolod? - Igazából ott van.
- Hogy érted? - Látszik.
Aztán megláttam.
Igen, most már látom.
És…
Sajnálom, de az agyam elkezdte keresni a kiutat.
Nem kell elkészíteni, csak így…
- Ha kéritek, kell egy kis idő. - Mennyi?
Olyan fél óra.
Oké. Ja, hogy fél óra.
Sajnos nem megy, fél óra sok.
Bocsánat.
„Elszaladt az idő. Sajnálom.”
„Nincs idő…” És ez volt a kiút.
Nem voltam elég bátor a leguánhoz. Ami valószínűleg csirkeízű.
De ekkor azt mondta: „Ha sietsz, mit szólsz ehhez?”
És átad egy tálat, tele mozgó…
férgekkel. Férgek egy tálban.
Na most, soha nem sértenék meg egy kultúrát sem.
Senkit sem szeretnék megbántani.
Soha, senkit sem sértenék meg.
És az futott ki a számon,
amikor felkínálta a tál élő férget,
hogy: „Jaj, nem!”
Megértette.
Megszánt. „Szegény gringó.”
Köszönöm.
- Köszönöm. - Gracias.
Gyönyörű.
Hé, Google!
Videóhívás Ben.
Fiam!
Szia, apa! Hogy vagy?
Jól. Örülök, hogy látlak.
- A régi szobádban vagy. - Igen.
És ott van anyád pilatesgépe.
- Arra cserélt le. - Na most…
Igen. Már nincs ágy. Csak a pilatesgép.
Szörnyűséges.
Nézd, mim van! Boldog vagyok.
A világ egyik legfinomabb forró csokija.
Nézd, azt mondták, hogy így kell inni,
a tenyeredbe kell fogni,
mintha hálát adnál a földnek a csokoládéért.
Milyen Oaxaca? Jól érzed magad?
Igen, gyönyörű. Alig várom, hogy elhozzalak ide titeket.
Imádom az oaxacai sajtot.
- Csodás. - Mint egy fonál.
Fantasztikus.
Azt hiszem, van egy vágókép, amin jó messzire nyúlik a számtól.
Igen.
- Mr. Ben, tudod, mi jön? - Igen.
Akarsz egy viccet?
Vicc a nagyapádnak.
- Oké. - Rendben.
- Tudok egyet. - A nagypapád emlékére. Mondd!
Van egy David nevű fickó,
aki egy kis pénzügyi gondban van, és nem tudja, mit tegyen.
Ezért elmegy a templomba, imádkozik, és azt mondja…
„Istenem, ha nyernék a lottón, minden rendbe jönne.”
Hazamegy, bekapcsolja a tévét, látja a nyerőszámokat,
és nem nyer.
Nem tudja, mi történt.
Visszamegy a templomba, és azt mondja: „Uram, tényleg kellene.
Ez mindent rendbe hozott volna. Mit tettem rosszul?”
Ekkor megnyílik az ég.
Az Úr leszáll, beszélni kezd Davidhez, és ezt mondja…
„David, kérlek, rakj bele te is valamit!
Szelvényt neked kell venned!”
Igen!
Igen. Ez jó volt.
Max szelleme mélyen él benned, fiam.
Itt van a kiskutya.
Ott van Murray?
- Szia, apa! - Ott van apa!
Szia, Lily!
- Rá kell jönnöm. - Szia, Monica!
- Nézd a kutyust! - Látod?
Nézd a kissrácot!
Maga alatt van. Kellesz neki.
Ezt nézd!
Kinek ne tetszene ez a kis csoda!
Jól van, család.
- Ez nagyon kedves volt. - Hogy vagy?
- Sok puszi. - Hol van Richard?
- Miért érdekel? - Beköszön?
Miért érdekel mindenkit…?
- Ott van! - Szia, Richard!
- Itt van. - Nagyon jól nézel ki.
- Richard. - Te is jól nézel ki.
Azt mondja: „Te is jól nézel ki, Philip.”
Most már anyám is itt van lélekben.
Még egy dolgot kérek, egy közös vacsorát, ha lehet.
Guacamole az asztalnak? Igen?
Igen!
Mindig étellel jelenj meg. Mindenki örülni fog neked.
Itt van Jorge és az édesanyja, Elvia,
Ana, Bethsaida, Jimmi,
Chris és Leanne, és a kedvenc „Oaxackerem”, Omar.
A Casa Oaxaca tetején vagyunk, a Santo Domingo templom mellett,
a gyönyörű naplementében.
Mit iszom?
A neve Mescalini, mert olyan, mint a Martini,
csak mezcallal. Szerintem utálni fogjátok.
Igyunk az új barátaimra!
És a régiekre.
- Neked is új az inged. - Igen.
Az oaxacaiakat ünneplem.
Séf!
Bemutatom Alejandro Ruiz séfet.
Az étel gyönyörű. Alig várom. Elmondod, mit eszünk?
Igen, persze.
Számomra ez a legreprezentatívabb.
Mindig is ettünk szöcskét, hangyát és agavekukacot.
Nem félek.
Kék kukoricás ropogós tostada, guacamole,
avokádó és gyógynövények.
Ha rovarok, akkor így kell.
Ez egy chile relleno, halakkal. Mahi mahiból készül.
Nem mondom, hogy az én molém a legjobb,
mert sok kiváló szakács ül itt…
- Igen, a krém. - Ők is remekelnek.
Mindenesetre azt gondolom, hogy jó a fekete molénk.
- Fekete mole, pulyka és hal. - Igen, imádom.
- Jó étvágyat! - A séf, emberek!
Bravó!
Nem eszel rovart mindennap.
Lássuk!
Bogarakkal teli tostada,
amivel kapcsolatban pár éve talán kicsit tartózkodó lettem volna.
Nagyon finom.
Igen. Kezdek felnőni, emberek.
Köszönöm, Phil.
Preston Sturgesnél nagy kedvencem,
amikor Henry Fonda elkésik egy vacsoráról,
leül egy idős hölgy mellé, és megkérdezi, lemaradtam valamiről?
Erre a nő: „A hal kész költemény volt.”
Ezt éreztem a Casa Oaxaca halával kapcsolatban.
- Van még mole. - Tényleg?
Chris, mit csinálsz a guacamoléval?
Eszem.
Örülök, hogy megoszthattál egy kicsit Oaxacából,
és remélem, visszatérsz folytatni a felfedezést.
Viccelsz? Próbálj távol tartani. A visszatérésre!
- A szeretet fennmaradására! - Igen. Ez nagyon kedves.
Oaxaca minden lehetőséget megragad az élet ünneplésére.
Összefoglalnám Oaxaca lényegét,
de kedves barátom, Betsaida, sokkal jobb ebben.
Oaxaca maga is élénkség, az élet.
Ezért mondjuk, hogy el kell jönnöd Oaxacába…
Igen.
Mert ezt muszáj átélni.
Oaxaca több az államnál.
Valódi, élő, megmutatkozik a táncokban,
a színekben, az emberekben,
a nyelvekben, az ételekben, a zenében,
az ünnepekben, a szokásokban, a hagyományokban, mindenben.
Ha Mexikó lenne a test,
akkor Oaxaca a szív.
Aki nem járt még itt, nem tudja, miről marad le.
Az USA-beli barátaimnak azt üzenném,
nagy szerencsénk van, hogy ilyen ország van mellettünk.
Ülj az asztalánál
Ha boldog, éhes vagy, és készen állnál
Lásd, baráttá lesz
Egy idegen, kivel kenyeret szegsz
Ő elmegy hozzád
Elrepül hozzád
Énekel neked
Táncol neked
Ő nevet veled
És sír teérted
Egyetlen dolgot kér cserébe
Csak valaki etesse meg
Csak valaki etesse meg Philt
Etesse, ízibe
A feliratot fordította: Vass András