ДОКУМЕНТАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
ГОТЕЛЬ-РЕСТОРАН
Щасливий і голодний чоловік
Морем, суходолом відкриває світ
Він хоче осягнути, і недарма
Мистецтво пасти, свинини, курки та ягня
Він приїде до вас
Він полетить до тебе
Заспіває для вас
І станцює для вас
Він посміється з вами
А ще поплаче з вами
І лиш одне попросить натомість
Хто-небудь, будь ласка
Хто-небудь
Хто-небудь, погодуйте Філа
Хто-небудь, погодуйте його
ОАХАКА
Енергетику Мексики ні з чим не сплутаєш.
Коли я був у Мехіко,
люди казали мені, що якщо я хочу скуштувати справжню кухню,
то маю їхати вглиб країни.
До міста, назву якого, на перший погляд, нереально вимовити — Оахака.
Це на південному заході Мексики. Це культурна та кулінарна столиця.
Там буде багато соусу моле та мескалю,
це їхня батьківщина.
Та не треба забувати, що я знайомлюсь з новими містами через ринок.
Тут, в Оахаці, великий ринок називається Централ де Абастос.
Цей ринок займає понад 800 гектарів.
Наче справжнє місто.
Можна купити все: від весільних суконь до… чого душа бажає.
Мій путівник на ринок — експерт з їжі Омар Алонсо.
Омар має інстаграм, ознайомтесь, якщо збираєтесь сюди.
Це «Оахакінг».
Такий багатий.
Це справжні речі, народ.
Усе, про що ти можеш подумати, є тут.
Це одне з моїх улюблених місць.
Це «Пасільйо де Умо».
-«Де Умо»? -Димовий прохід.
Тут священне світло.
Ось тут. Зроби так.
Це моя подруга Марі. Вона тут уже чотири покоління.
Приходиш, купуєш м'ясо. Переважно яловичина та свинина.
-Так. -І у них є гриль,
можеш скористатися.
Обираєш м'ясо.
І просто збоку
стоїть гриль, з дровами.
-Отут смажити? -Тут.
-То треба смажити самому. -Я ще такого не бачив.
А якщо буде багато людей і тебе будуть підганяти?
Не будуть, бо всі розуміють.
Ти ж приходиш, бо хочеш провести час з сім'єю,
-тож ти не спішиш. -Якраз згадалась Америка.
Так.
Та це ж справжній Оахаканіг.
Джессі Мірел Моралес Санчес.
Привіт, Джессі Мірел.
Джессі Мірел?
-Бувай, Джессі. -Готово.
Рухаймося далі.
В Омара є план для нашого м'яса.
Підемо на особливе місце на ринку, де ми їстимемо.
На цьому ринку захована легенда — Донна Валі.
Гаразд, це мемела.
Дуже тонка тортилья, та при запіканні
її щипають, щоб інгредієнти трималися..
-Отам смалець. -Так.
І ще сир та сальса.
Можна додати чорну квасолю, якщо хочеш.
Та у неї по-особливому, бо цю сальсу знають усі.
Це темний, запашний чилі з зеленими помідорами — моріта.
Приготування починається за день до того, бо треба посмажити та засушити чилі.
Омар замовляє тако з нашим м'ясом,
а також смажену свинину і тарілку соусу моріта.
Ми не користуємося столовим набором, тож треба їсти руками.
Я звик.
Хвилинку.
Цей соус.
Хвилинку. Соус.
-Як соус для барбекю. -Бомба.
Так смачно.
Соус моріта — одна з найсмачніших речей,
які я клав собі до рота.
Справді?
Вона може прийти і продавати сальсу з собою, і все.
Не обов'язково робити більше, але вона це любить,
Тож нічого не поробиш.
-Той, хто робить це — геній. -Еге ж.
Це від щирого серця.
Моєму щирому серцю це подобається.
Чудово.
Вона хотіла ще яйце збоку покласти, тож я сказав:
«Просто покладіть на стейк».
Додати моріту, опустити в соус.
Звісно.
Так і роблю.
Класно вкусив. Копіюватиму наступного разу.
Назву це «Коронний Філа».
І казатиму тобі щоразу, щоб ти пам'ятав.
Радий, що показав тобі Оахакінг.
День з Омаром триває. Я хочу, щоб він був зі мною!
Ми їдемо за місто.
Ідемо ґрунтовою дорогою.
Підходимо до воріт.
Я гадки не маю, що тут, де я, і відчинилися ворота
до раю.
Ого!
-Заходь, Філе. -Привіт.
-Це Хорхе. -Це Хорхе!
Хорхе.
Дуже радий знайомству.
Ми в будинку Хорхе Леона,
де він живе з мамою Ельвією.
Тіа Ельвія!
В Оахаці, на знак поваги до старших…
-Так. -…називаємо їх «Тіо» або «Тіа»,
що означає «Тітка» чи «Дядько».
Тіа Ельвія. Вітаю.
Це геніальні кухарі,
що перетворили свій дім на ресторан «Альфонсіна».
Їхня фірмова страва — моле.
Він готуватиме овочевий моле.
Гарбузове насіння, часник, два види чилі.
-Наче лимони. -Запечені яблука.
Яблука! Ого!
Це у нього замість цукру.
-Немає правил, так? -Немає правил.
У кожної сім'ї свій рецепт, секретний інгредієнт.
Твоїй мамі розповіла її мама, а їй — її мама.
-Це частина нашої культури та наших родин. -Наче частина землі.
Не знав, що змусять працювати.
Це теж важлива робота, обсмажування інгредієнтів на комалі —
плоскій сковороді, на якій вони все розігрівають.
Це центральний елемент кожної кухні Оахаки.
Найкращий спосіб вчитися — практика. Тож сьогодні я вчуся.
Бачиш, як виходить?
Краще руками роби, бо я хочу, щоб соус був смачним.
Тепер найскладніше — подрібнення.
Можу зробити, але погано.
Ми готуватимемо моле рохо або червоного моле.
У різних моле різні інгредієнти.
Сушений перець чилі, горіхи, приправи — основа.
До деяких додають шоколад. Варіацій безліч.
А ще є чорний моле, або «моле неґро»
Це їхня головна страва.
Хорхе працював у «Пухоль», на всесвітньовідомого Енріке Ольвера.
Розкішний ресторан, ми там були у випуску про Мехіко.
Чорний моле був таким смачним, що я повинен був це зробити.
Без домашньої тортильї не обійтися.
Ми не тварини. Тож я берусь за роботу.
Починай розкочувати тісто.
-Гаразд. -Зроби з нього кульку.
Готувати тортильї дуже весело.
Я й гадки не мав, який чудовий цей процес.
Тіа Ельвія вправляється без проблем.
Готовий?
Твоя черга.
Але вона експерт. А я ж…
Треба правильно витиснути, очистити від поліетилену.
Обережно перевернути на руку, а потім очистити.
Кому тако?
Якщо працювати треба руками — на мене не розраховуйте.
Ви не співпрацюєте.
Дивіться… Це ж ідеально.
Ідеальне коло.
Вона мене вже дратує.
Я краще їм тортильї, ніж готую їх.
Тож коли я перестав заважати,
Хорхе та Ельвія нагородили нас дивовижним моле рохо.
Отакої.
Дуже вишукано.
«Пескадо». Я знаю, це риба.
«Моле» — ти щойно приготував.
А я трохи допоміг. А тортильї трохи зіпсував.
Риба з гірчицею.
Насіння гірчиці.
Моле в Оахаці ми не їмо його ножем і виделкою.
-Тортильї замість ложки. -Гаряче.
Або зроби тако.
А якщо зроблю так?
Погляньте.
Ти бачиш усі ці інгредієнти,
а потім куштуєш,
і все настільки чудово поєднано,
що можна ледь не відчути кожен інгредієнт.
Якого біса?
Та це ще не все. Хорхе з мамою приносять важку артилерію.
Нарешті я скуштую справжній чорний моле, матір усіх моле.
Тож, якщо ви йдете на весілля, хрещення чи вечірку в Оахаці,
моле там подаватимуть отак.
Кухарі додали курку до моле.
Погляньте. Так ніжно. Боже! Та ну!
Я щасливий чоловік.
Обережно, гаряче.
Але смачно.
Це і є той відомий моле.
Це буде…
Тримай.
Гаряче!
Не кажи, що не попереджав.
Вибач. Не чую тебе.
Я просто в нірвані, розумієш?
А оскільки ми в Оахаці, потрібно трохи мескалю, щоб усе змити.
-Життя класне. -Життя клсне.
Не знаю, як ти завтра будеш без мене.
Є рішення: без тебе не піду.
Повернувся в Оахаку, знаєте, що я шукаю?
Трохи шоколаду.
Якщо знаєте мене, не здивуєтесь. Але знаєте що?
В Оахаці шоколад довели до ідеалу.
Ацтеки, майя, аж до ольмеків, які вперше
виростили какао в регіоні в 1500 році до нашої ери.
Вони знали, що роблять, щоб тепер, через століття,
я був переповнений щастям.
Непоганий ранок.
Головна площа в Оахаці —Сокало.
Вишукана архітектура, вироби ручної роботи.
Це все тут, у центрі цього історичного району.
Якщо прокинеться голод, який я якраз відчуваю,
коротка прогулянка на схід веде туди, де починається все хороше.
У Родольфо Кастельяноса один з найкращих ресторанів Оахаки.
Під назвою «Оріджин».
Якщо бачили серію з Нового Орлеану, то пам'ятаєте моїх друзів Кріса та Ліанн.
Цього тижня вони в Оахаці.
-Привіт! -Родольфо!
Шеф Родольфо приєднається до обіду.
Хочемо вшанувати всі продукти, які є в Оахаці.
Нам дуже пощастило мати чудові сорти кукурудзи, зелені, чилі.
Тож ми це щоразу показуємо.
Боже.
От, наприклад квеліте, багато зелені…
Це прекрасно.
…і черв'яків, які також смачні…
-Черв'яки? -Так, черв'яки.
Я покажу вам дещо: салат з хробаків. Дайте договорю.
Хробака їсти окремо чи все разом?
Усе разом, бо вони…
Бо інакше зрозумієш, що їси хробака.
Ідея різних шарів смаків — це те, що ми любимо в…
-Покажіть своїх черв'яків. -У мене є.
Будьмо.
За черв'яків.
На смак як курка.
Усі так кажуть.
Якби ти не знав, що там черв'як,
ти б не вгадав, що він там був.
Дуже смачно.
Річарде, ми тут позбирали відгуки глядачів,
вони люблять, коли ми робимо так.
Отак.
-У тебе було більше салату. -Так.
-Смачно, так? -Смачно.
-Ти б не знав. -Смачно.
Дякую.
Знаєте, яка тут фірмова страва?
Язик. Дайте закінчити.
Яловичий язик — ледь не найкраще м'ясо у світі. Запитайте гурманів.
Чи Макса Розенталя. Уже не вийде. Але йому подобалося.
-Свіжі тортильї. -Гарний чохол.
Я знаю.
Може на пояс собі повісити?
Завжди з тортильєю.
Ось так.
Я майже наляканий, знаю, що буде смачно.
-Заплачеш? -Так.
Боже мій.
Оце так насолода.
Справжнє задоволення від їжі.
Ось і мама.
Ого! Привіт.
-Привіт. -Привіт.
Що ж усередині?
Моле. Моле і курка, так.
Непогано. Дуже дякую.
Тамале в США сухі, а ці такі вологі й смачні…
-Дуже смачно. Моле такий смачний. -Неймовірний.
Як би ти описав моле? Який він?
Моле і сальса це часто майже одне й те саме,
але сальса завжди щось доповнює, а моле —
основна страва.
У моле багато інгредієнтів,
Оахака налічує десь сім-вісім варіацій моле.
Зазвичай їх поділяють по кольорах і таке інше.
Ми маємо спробувати їх усіх, тож…
При знайомстві жінка мала готувати моле, щоб ви визначили, чи вона підходить?
-Дуже хороше питання. -Так.
Я спробував більше, ніж один моле.
Повертаюся на околиці міста Оахака,
досліджую маленькі містечка.
Наступна зупинка дуже особлива.
Це колектив «Віда Нуева»,
а мій екскурсовод — Бецайда Лопес Діас.
-Привіт. -Привіт.
Це засновниця колективу, Пастора.
Її історія неймовірна.
Ці жінки — вдови, ті, хто потерпав від насилля,
або покинуті світом жінки, праця яких за межами дому
не цінувалась, не була бажаною.
Тоді вони вирішили об'єднати свої знання і сформувати колектив.
І що вони роблять?
Вони плетуть найкрасивіші килими.
Це готові товари.
Кожен килим плетуть три місяці?
Залежно від дизайну, зазвичай йде від двох тижнів до місяця.
Якщо вони більші — від двох до трьох місяців.
Неймовірно.
Це наче з дитячих казок.
Це ж самопрядка, так?
Це одна з найдавніших методик, яку винайшли іспанці.
-Спробуй. -Добре.
Дуже весело.
Як вам?
Це було важко. Знаю.
Як сказати «вибач»?
Усе гаразд.
Знаєте, що я вмію? Можу написати комедію, якщо знадобиться.
Зараз покажемо, де їх плетуть.
Чудово. Ткацький верстат.
Це дуже весело.
Це дуже весело, бо це як танець.
Ніби ногами танцюєш на педалях.
Ніби тренування.
Так? І нога.
Руки й ноги. І голову.
-Усі працюють разом. -Так.
Раніше люди вважали, що жінки
не мали достатньо сили.
Треба потягнути. Силою.
Силою.
Ці жінки такі милі й щедрі господарі, але їм потрібен новий ректурер.
-Пропустити, так? -Так.
Тут треба зробити невелику гору.
Зробити гору. Так.
-Змінити ногу. -Добре.
Давай!
-Браво. -Мазаль тов!
Знаєте, що це означає? Оплески?
«Заберіть його».
«Три місяці коту під хвіст, гляньте».
Дізнаюся, де беруться барвники.
Усі вони природні. Нічого штучного тут немає.
Я читав про це.
Це комаха-паразит, яка харчується кактусом.
Червець.
Тож вони його вбили, розтовкли
і отримали цей чудовий колір.
До речі це дуже практична демонстрація.
Гаразд, вона показує вам
які кольори можна отримати зі свіжого черевця.
Трохи лайму і колір змінився.
А тепер додамо трохи попелу…
-Попіл. -Фіолетовий!
-…і бачимо новий колір. -Класно.
Ого.
Це напівнаука, напівмагія для мене.
В Оахаці усе таке барвисте.
Усі ці малюнки на будівлях.
В одязі людей.
І у вашій роботі, вашому мистецтві.
Чому колір такий важливий для культури?
Це наше життя, наше оточення, наша природа.
Кольори — це радість, кольори — це щастя.
Кольори — це любов, кольори — це життя.
Птахи, квіти, усе наше оточення, сонце —
усе кольорове.
Дякую.
Дякую. Саме так.
Отак!
Я зустрічаю багато посередників у різних країнах.
Один з моїх улюблених — Алекс Роа.
Він з'являвся у серії про Мехіко.
Одного ранку в «Ла Фонда» ми дуже рано снідали.
І він також в Оахаці.
Має для мене нову знахідку.
Це суші-бар в Оахаці.
Комбінація японської та мексиканської культури.
Під назвою «Крудо».
Шеф-кухар Рікардо Аріано — наш сенсей з Оахаки.
-Застосуємо японську техніку. -Так.
На вигляд не буде як Оахацька їжа, але у кожному шматку буде відтінок Оахаки.
-Почнемо з чогось свіжого. -Так.
Отже, це молюск.
Маринуємо молюска в тепаче.
-Так. -Ананасовий ферментований напій.
Популярний у Мексиці й Оахаці.
Моя рекомендація — шукайте молюска паличками,
і коли доїсте,
-випийте тепаче як шот. -Звучить класно.
Смачного.
Знайшов його. Ти теж.
Так.
Це найсвіжіший молюск.
Спробуй тепачі.
Ого. Розумно так починати, додасть енергії зранку.
А ось ще одне джерело ранкової енергії: мексиканське саке.
Дякую, шефе. Тепер я наче в Токіо, але в Оахаці.
Отже, це тунець.
Паста з салом збоку, це коники з пасільєю.
У нас є соєвий соус з чорної квасолі.
Моя рекомендація: з'їжте нарізану рибу,
потім соус, не занурюйте рибу в соєвий соус.
-Пити соус? -Саме так.
У нього вогнемет.
Це божевілля.
Їжа вибухає в роті.
Так.
Дуже витончений соєвий соус. Ось який смак.
Ще на підході.
Ого. Оце так навички.
Це морський окунь, та тут лише його живіт
Дився на це. Боже! Він робить рол.
Це не рол, це тако.
Ми маринуємо живіт в одному адобо,
зі свинини, популярна страва в Оахаці.
Тут портулак, авокадо і кактус.
Поїхали.
Це справді ідеальне поєднання двох культур.
Люди в Оахаці не люблять сиру їжу.
-Так. -Вони не звикли до неї.
Тож це ніби експеримент,
але це й чудовий спосіб знайомства мешканців Оахаки
шляхом поєднання смаків з традиційною кухнею Японії.
Так.
Я кажу: «Якщо можеш відкрити рот — можеш відкрити розум».
Саме так.
Один з моїх друзів, Джиммі Сімпсон, знайомий вам через «Західний світ»,
або ж «У Філадельфії завжди сонячно».
Я люблю його. Він також в Оахаці цього тижня.
Я веду його до «Сабіна Сабе»
Я Філ. Це мій друг Джиммі.
Джиммі! Дуже приємно. Марселіно.
Марселіно, ми дуже раді бути тут.
-Спасибі, що прийшов, Біллі. -Так захопливо.
Ласкаво просимо до «Сабіна Сабе».
Мабуть, ви хочете випити?
Так.
Джиммі, поки ми чекаємо, а Марселіно зробить напої,
розкажи, про що «Західний світ»?
Я не міг зрозуміти.
Я багато дивився, ти там неймовірний.
Далі. Продовжуй.
Клянуся, я не розумів, що відбувається.
Знаєш, що там відбувалося?
Гадки не маю.
-Дали слова… -Сподівався, що ти це скажеш.
…і я сказав.
Марселіно ж знає, що робить.
Представляємо освіжаючий грейпфрутовий коктейль «Ґавілан Реєс»
з лікером із засушеного поблано.
Будьмо.
Так.
Та ну. Марселіно!
Боже милостивий.
Смачно. Наче гостра палома, правда?
-Так. -Прекрасно.
Палома і ґавілан наче рідня.
-Рідня? -Так. Нашаровуються.
Джиммі, це нам.
-Ласощі з Оахаки? -Так.
Дякую. Знаєте, що це?
Сушені цвіркуни, я спробую, якщо ти теж.
Звісно ж спробую.
Тримай.
Готовий? Бо в собі я не впевнений.
Ти зможеш.
Трохи повідпадало, але я граю чесно, покладу назад.
Дуже смачно.
Дуже смачно. Правда?
Такого я ніколи не куштував, а ти?
-Я був впевнений, що ти пройшов таке. -Я їв подрібнених мурах.
-Як це називається? -Добре.
-Чікатани. -Чікатани.
І це… Дивися, він накладає.
-Теж так буду. -Я складаю.
Це цвіркуни? Це ще не повноцінні коники?
Так, більш-менш. Розмір інший.
-Маєш великих коників? -Покажи. Я запитаю.
Ні, я не хочу, просто цікаво.
Заспокойся, друже.
То ти тут уже добу. Які твої враження?
Я приголомшений. Одне з моїх улюблених міст.
Ідеальне. Прекрасне. Усі такі добрі.
А ти тут давно?
-Шість років. -Погляньте на колір.
Це майже як кров.
А де ти вчився на бармена?
Просто в житті.
-Школа життя, Філе. -Школа життя.
-Чекай. Хочу трохи потрусити. -Потруси.
-Зараз буде. -Я теж буду.
Обережніше, зіб'є.
Дуже дякую. Ти врятував мені життя.
Ці коктейлі були смачні. Ці коктейлі були чудові.
Через ці коктейлі ми зголодніли.
Ого! Завернемо це все в тако!
«Лечонсіто де Оро». Фірмова страва — смажені молочні порося.
Весело.
Видаю такий звук, коли збираюся з'їсти щось смачне.
Ти знав, що це я на плакаті?
Як ти смієш так про себе говорити?
ТАКЕРІЯ «ЕЛ ЛЕЧОНСІТО ДЕ ОРО»
Ось. Чичарон.
-Гаряче й свіже. -Дуже гаряче.
-Що скажеш? -Смакота.
-Гостро, але додає смаку. -Так.
Цей чичарон наче додає четвертий вимір.
Трохи хрусткий.
-Мені подобається. -Ого!
Що за 15 песо? Це скільки?
-Десь 75 центів. -Сімдесят п'ять центів.
-Найкраща витрата. -Так. Амінь.
Божественна свинина.
Ти.
Текіла — один з моїх улюблених напоїв, та чим довше я Мексиці,
тим більше дізнаюсь про мескал — оригінальний улюблений напій місцевих.
Оскільки ми в країні мескалю,
то підемо до винокурні «Монтелобос».
Скільки років виробництву мескалю?
Ще у доіспанських культурах люди вживали алкогольні напої, тобто давно.
Завжди була потреба в алкоголі.
Так.
Покаже мені процес виробництва мескалю мій новий друг Дієго.
Каже, що все бере початок звідси, з рослини агаве.
Вони мають рости шість років, щоб стати великими, соковитими,
а потім їм зрубують листя мачете.
Потім викопують. Це дуже трудомістко.
Хочете побачити протилежність трудомісткості?
Ось я роблю фото для інстаграму.
Де ми зупинилися?
Я не експерт, Дієго, але, думаю, це початок процесу смаження.
Так, скажімо, ми розігріваємо духовку.
-Так. -Розігріємо достатньо,
щоб підсмажити агаву.
Складаємо купу сердець агави, які називають «пінья»
через схожість з ананасами.
Нагріваємо камені, щоб при накладанні
та подальшому покритті глиною, рослини повільно смажилися.
Треба досягти того, щоб цукор забродив.
Мене попросили викинути піньї у вогнище,
я дуже м'язистий, тож я був на таке здатний.
Інша справа, що біла частина має бути внизу.
Отже… Потрібні навички, яких…
я не маю.
Це як кидати кулі для боулінгу в яму.
Почну заново.
Ось так.
Отже, так смажать агаву.
-До наступного етапу. -Клас.
Наступну частину, після п'яти-шести днів обсмажування,
демонструє друг Хуана.
Тут багато передових технологій.
-У нас тут варена агава. -Так.
…а потім Рембо перетворює все на пюре.
-Рембо. -Так.
-Відповідальний за подрібнення. -Рембо відповідальний, так.
Якщо він хоче на перерву, я можу крутити колесо.
Він працює дві години на день, а решту дня
він їсть варену агаву і відпочиває тут, на паленке.
Після розтирання ми залишаємо усе тут на бродіння.
-Так. -Коли він бродить, то виділяє бульбашки.
Так. Зараз усе працює.
-Працює. Воно живе. -Воно живе.
Воно живе, так.
Гаразд, перша дистиляція.
-Хочеш скуштувати? -Так.
Після першої дистиляції виходить «ордінаріо»,
що не надто екстраордниріо.
Що скажемо?
Кажу, що не готово.
-Твоя правда. -Справді?
Рідину знову дистилюють.
Такі колосальні зусилля заради
капельок.
-«Як усе пройшло, любий?» -«Добре. У нас стільки».
-Потужно. -Еге ж.
-Багато спирту. -Так.
У цей момент вони змішують різні порції дистиляції,
щоб отримати бажаний смак.
Ось. До речі…
-Будьмо. -Будьмо.
-…дякую, що запросили. -Немає за що.
Я так багато дізнався. Не може бути кращого місця.
Погляньте на це.
Наче рай. Тобі тут подобається.
Так. Моє улюблене місце на Землі.
Так. Це перед раєм, бо рай буде тут.
Передрай.
Як тобі готовий продукт?
Дуже добре.
Просто клас.
-Я це забираю. -Це тобі.
-Заберу з собою. -Ходімо.
Може прогуляймося?
Понасолоджуємося красою агаве.
Мене поранили.
Мій вечір чудово починається, коли я повертаюся до Оахаки.
Наступне місце мені дуже цікаве.
Це «Левадура Де Олла».
Звичайний ресторан,
але є спеціальна кімната під назвою «Димова кухня».
Ходімо зі мною.
Моя супутниця вечері — Ана Кінтеро.
Вона справжній культурний гастроном.
Ще й гастрономічний гід.
А це геніальний шеф-кухар — Талія Барріос.
Вона відтворює досвід своєї кухні з маленького містечка.
Коли ти на цій кухні, в їхньому місті, то все швидко і…
-Добре. -…у нас є тамеле,
які ми почнемо їсти, вони почнуть готувати,
а вони почнуть готувати сальсу.
Ти з Оахаки?
Ні. Я з Мехіко, але Оахака просто неймовірна.
Ти, як мексиканець, дуже пишаєшся мексиканською культурою,
приїжджаєш в Оахаку і розумієш, що все, чим ти пишаєшся,
походить звідси.
Спершу…
прекрасні тамале. Цей загорнута в бананове листя.
Тамале — це подарунки, так?
-Так, правда? -Навіть загорнуті.
Навіть загорнуті.
Отже, кожного сезону будуть різні тамале.
І кожна людина робить по-різному.
Так, це тамале з гарбуза.
Справді?
А ще там креветки.
-Креветки теж? Ого. -Так.
Ого.
Ого!
-Як гостро! -Так?
Так, це фантастика.
Боже мій, розкішне тамале, яке було ніби пухке,
з цими хрусткими вишуканими гострими голівками креветок.
Та ну! Це прекрасно.
Цю страву я завжди замовляю, коли приходжу сюди.
Фестиваль помідорів.
Так, можна побачити різні види томатів.
І у кожного свій смак.
-Беремо по одній, так? -Так.
Цей схожий і на смак дуже нагадує абрикос.
-Так. -Правда?
Справді.
Один тут, один тут.
-А потім цей. -І тут.
Ти цей куштувала?
-Можеш взяти. -Це твій. Ні, я їв два.
Я живу тут. Думаю, потрібно відступитися.
Шефе. Магніфіко.
А тепер суп.
Цей грибний суп викликає багато поваги до себе.
Бо якщо ти в це віриш, у тебе розлади шлунку,
депресія, або просто поганий настрій,
тоді цей суп дуже цілющий, у ньому є полео та гриби.
Можна мені величезну порцію додому?
Щоранку їстиму потроху.
Ви тільки гляньте.
Боже.
-А ще ця трава… -Який бульйон!
…«полео», це завдяки їй такий смак.
Вона нагадує м'яту.
Ніколи такого не куштував. Я ніби в школі.
Може, варто на кожному уроці історії показувати їжу місця, яке ви вивчаєте.
Варто.
Їжа багато розповідає про людей, більше, ніж ми можемо собі уявити.
Як і всі наші вірування, всі ваші традиції, ваша спадщина,
ваша особистість — це все виражає їжа.
Мені сподобалася уся їжа цього шефа,
а потім вона запропонувала ще дещо.
Перш ніж я прийшов, брат сказав: «Вони дадуть тобі ігуану».
Думаєш, мені варто спробувати, чи ні?
Я ще не пробувала.
-Ніколи? -Ніколи.
Я подумав, що мені варто куштувати все.
Це те, що я завжди вам кажу. Тож я притримуюся принципів.
-Хочеш спробувати? -Воно там.
-Ти про що? -Отам лежить.
А потім побачив.
Так, тепер бачу.
І я…
Мозок, не хочеться казати таке, почав шукати відмовку.
Це треба готувати довше за…
Почекай, якщо хочеш.
Скільки?
Пів години.
Гаразд. Пів години.
Вибачте, ми не можемо, бо це займе пів години.
Вибач.
«Подивіться на годину. Дуже шкода».
«У мене немає…» І це був мій вихід.
Тож я втік від ігуани, яка, мабуть, була на смак як курка.
А потім вона каже: «Якщо поспішаєш, як щодо цього?»
І вона подає мені миску
живих жуків у мисці.
Останнє, що я хочу зробити, це образити будь-яку культуру.
Не хочу ображати нічиїх почуттів.
Останнє, що я хочу зробити, це когось образити.
І коли вона передала мені миску живих жуків, я сказав:
«Ні-ні».
Вона зрозуміла.
Вона пожаліла мене, «бідного гринго».
Дякую.
-Дякую. -Дякую.
Чудово.
Привіт, Ґугл.
Відеодзвінок Бену.
Мій хлопчик!
Привіт, тату. Як справи?
Добре. Радий тебе бачити.
-Ти у своїй старій кімнаті. -Так.
І в тебе там мамин турнік для пілатесу.
-Відбулася заміна. -Тепер це…
Тут більше немає ліжка. Лише турнік.
Це жахливо.
Дивися, що маю. Я щасливий. Маю найсмачніший гарячий шоколад у світі.
Слухай, вони сказали, що пити його треба
огорнувши чашку отак руками, ніби ти дякуєш землі за шоколад.
Як там Оахака? Добре провів час?
Найкрасивіше місце. Не дочекаюся, коли приведу вас сюди.
Обожнюю оахацький сир.
-Чудовий. -Струнний сир.
Фантастичний.
Думаю, він може витягнутися на кілометр від мого рота.
Еге ж.
-Пане Бен, знаєте, який час? -Так.
Розповісти жарт?
Це жарт для дідуся.
-Добре. -Гаразд.
-У мене лише один. -Шануєш свого дідуся. Давай.
Є хлопець, на ім'я Девід,
він у скрутному фінансовому становищі й не знає,
що йому робити.
Тож він йде до храму, молиться і каже: «Боже,
будь ласка, зроби так, щоб я виграв у лотерею, це все виправить».
Їде додому, вмикає телевізор, щоб побачити цифри переможців,
і він не виграє.
І він не знає, що сталось.
Він повертається до храму і каже: «Боже, я ж казав, що мені це потрібно.
Це б усе виправило. Що я зробив не так?»
А потім відкриваються небеса.
Бог сходить і говорить до Девіда, каже:
«Девіде, будь ласка, піди мені назустріч.
Купи лотерейний білет».
Так!
Так. Гарно.
Дух Макса глибоко в тобі, сину мій.
Ой, тут песик.
Там Мюррей?
-Привіт, тату. -Тато тут!
Привіт, Лілі.
-Треба розібратися. -Привіт, Моніко.
-Який песик! -Бачиш його?
Який хлопчик!
Він не в собі. Ти йому потрібен.
Погляньте на це.
Це ж живе втілення позитиву.
Гаразд, сім'я.
-Це було дуже мило. -Як справи?
-Люблю вас. Побачимось. -Де Річард?
-Яка різниця? -Нехай привітається.
Чому всіх цікавить…
-Ось він! -Привіт, Річарде!
-Ось він. -Ти така гарний.
-Дядько Річард… -І ти гарний, Філіпе.
Вона каже: «І ти гарний, Філіпе».
Моя мати теж тут, духом.
І ще одна річ: хочу святкову вечерю, будь ласка.
Гуакамоле на стіл? Так?
Так!
Завжди заходьте з їжею. Тоді усі будуть вам раді.
Зі мною мої друзі Хорхе та його мама Ельвіа,
Ана, Бетсаїда, Джиммі,
Кріс і Ліанн, і мій улюблений «Оахакер» — Омар.
Ми на даху «Каса-Оахака»,
біля церкви Санто-Домінго під час чарівного заходу сонця.
Що я п'ю?
Називається «Мескаліні», бо це як мартіні,
але готують з мескалю.
Думаю, зненавидите це.
Тост за моїх нових друзів.
І моїх старих друзів.
-У тебе сьогодні нова сорочка. -Авжеж.
На честь Оахаки.
Шефе!
Це шеф-кухар Алехандро Руїс.
Їжа неймовірна. Не можу дочекатися. Розповіси, що усе це?
Так, звісно.
Для мене це найпоказовіше.
Як ви знаєте, ми все життя їли чапуліни, чикатани й черв'яків з агави.
Я не боюся.
Синя кукурудзяна хрустка тостада з гуакамоле,
а ще авокадо і зелень.
Гадаю, якщо хочеш стати комахою, то так і треба.
А це — чилі релено з рибою. Це у нас махі-махі.
І не скажу, що мій моле найкращий,
бо тут є й інші чудові шефи…
-Тут знать. -…що готують традиційний моле.
але в нас є гідний рецепт чорного моле.
-Чорний моле з індичкою й рибою. -Так, люблю його.
-Смачного. -Оплески шефу, народ!
Браво.
Не щодня є шанс комах їсти.
Поїхали.
Тостада, наповнена жуками,
яка я б кілька років тому, мабуть, обійшов стороною.
Дуже смачно.
Так. Я дорослішаю, народ.
Дякую, Філе.
Мій улюблений рядок у фільмі Престона Стерджеса
це коли Генрі Фонда запізнюється на вечерю,
сідаю поруч з літньою жінкою і каже: «Я щось пропустив?»
А вона каже: «Риба — просто пісня».
Такою була риба в «Каса-Оахака».
-Тут є ще моле. -Справді?
Крісе, що ти там робиш з гуакамоле?
Я їм.
Я радий, що ви трішки дізналися про Оахаку,
сподіваюсь, ви зможете повернутися й продовжити дослідження.
Жартуєш? Спробуй спинити мене. За повернення.
-За кохання! -Так.
За кохання. Ой, це мило.
Здається, Оахака святкує життя за кожної можливості.
Підіб'ю підсумок з Оахаки,
та не думаю, що зможу краще, ніж Бецайда.
Оахака живе сама по собі.
Тому ми кажемо, що треба приїхати до Оахаки…
Так.
…бо треба пожити.
Оахака — не просто місто.
Воно живе, воно проявляється у танцях,
кольорах, людях,
мовах, їжі, музиці,
святах, звичаях, традиціях, у всьому.
Гадаю, якби Мексика була тілом,
Оахака була б серцем.
Якщо ви не були в Оахаці, ви не знаєте, що втрачаєте.
І я скажу всім своїм сусідам у США,
що нам дуже пощастило, що ця країна так близько до нас.
Сідайте за його стіл
Якщо щасливі, голодні, бажаєте та можете
Побачите, як спільний хліб
Може з незнайомця друга зробить
Він приїде до вас
Прилетить він до вас
Заспіває для вас
І станцює для вас
Він посміється з вами
А ще поплаче з вами
І лиш одне попросить натомість
Хто-небудь, будь ласка
Нехай хтось
Хто-небудь, погодуйте Філа
Благаю, хто-небудь
Переклад субтитрів: Володимир Савельєв