EN DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
Åh, kaptajn Tom.
Hej, Phil.
I dag skal jeg besvare et spørgsmål:
Hvor kommer hummere fra?
Velkommen.
Man bliver beskidt, så tag den her på.
Som når jeg laver suppe.
Flot, Phil. Nu skal du bare bruge…
-Ja? -…sydvesthatten.
Seriøst?
Den korte side foran.
Dumme Richard.
Jeg har allerede kvalme.
En glad og sulten mand
Rejser over hav og land
Han søger mer' forstand
Om pasta, gris, kylling og lam
Han kører rundt
Og flyver rundt
Han synger for jer Og danser for jer
Han griner med jer
Og græder med jer
Han beder blot om én ting retur
Er der ikke nogen
Nogen
Der kan give Phil mad?
Giv ham nu noget mad
Portland i Maine var USA's første.
Portland i Oregon blev opkaldt efter Portland i Maine. Nemlig.
Det er den største by i denne smukke delstat
her i USA's øverste højre hjørne.
Vild kyst, vildt land, vilde mennesker.
Jeg er i familie med nogle af dem.
Vi møder dem lidt senere.
Jeg kommer dog ikke kun for familien,
men fordi Bon Appétit-bladet har kaldt Portland i Maine
den bedste madby i Amerika.
Hvilket minder mig om hummer.
Kaptajn Tom tager mig med ud på sin båd Lucky Catch
for at trække nogle op fra dybet.
Vi sejler ud og trækker fælder op fra bunden.
-Ja. -De har været der
i tre dage siden sidst.
-Okay. -Men vi ved ikke,
hvad der er i fælderne.
De kan være tomme eller fulde. Vi har brug for held.
Hvor langt skal vi?
Vi skal to km ud mod åbent hav.
Nogen hajer?
Jeg har aldrig set en haj i 37 år, men der er hajer.
Det kan blive Dødens gab 5.
Den jagter båden!
Nu skal der arbejdes, Phil.
Det kan du tro, Tom.
Se den hvide bøje med en rød top og en grøn stribe.
-Ja. -Det er en af vores.
De første to fælder er 15 meter nede.
Vi har to fælder på linen,
og vi ved først, hvad der er i dem, når vi får dem op.
-Som en skattejagt! -Ja.
Okay.
-Mazel tov! -Hummere.
Sådan, Phil.
-Endnu en! -Hvad er der i den?
Et par stykker.
En hun med æg.
Æggene begynder på indersiden af halen.
De kommer ud af to huller under det tredje ben
og igennem en kirtel, der gør dem klistrede, så de kan sidde på halen.
Før vi slipper hende fri, mærker vi hende som avlende hun.
-Ja. -Den anden luffe fra højre
får et ar, der markerer hende som avler.
Når hun har frigivet æggene, har hun et mærke.
Hun bliver altid smidt tilbage.
-Automatisk. Okay. Farvel, skat. -Okay.
Farvel.
Lev længe og vel.
-Så fra hummerens øjenhule… -Ja.
…ned til kanten af ryggen skal der være otte cm.
-Den beholder vi. -Okay.
-Den skal i gryden. -Sådan.
-Beklager. -Den er for kort.
For kort.
Født fri
Lav flere hummere.
-Er du blevet bidt? -Det gør ondt hver gang.
Hver gang!
Det går an. I gryden med ham.
-I gryden. -Ja. Han er stor.
Måske ses vi i aften.
Nu skal vi bruge lokkemad.
Lad os filme, at jeg slår Richard i fjæset med den.
Okay, Phil. Jep. Synk nu ikke med fælden, okay?
"Synk ikke med fælden." Hummerfiskerens credo.
Jeg siger til.
En, to, tre, skub.
Godt klaret.
Fedt!
Den evne troede jeg ikke, jeg ville få brug for, men den kan blive gavnlig.
Efter det her afsnit kan Netflix sige:
"Ud med ham."
Jeg skal have noget at falde tilbage på.
Hummerfiskeri kunne være lige mig.
-Ved du, hvad jeg tænker på? -Hvad?
Hummerrulle.
Kommer man til Portland i Maine, skal man køre 20 minutter
til Fort Williams Park i Cape Elizabeth.
Se en af verdens største fyrtårne.
Måske den mest berømte i Amerika.
Og parken omkring den er så smuk.
At se Maines kystlinje…
Det er ikke bare et rygte.
Den er meget, meget smuk.
På parkeringspladsen er der en madvogn, der hedder Bite Into Maine.
Åh ja. Det har jeg læst om. Hej.
-Hej! -Er du Sarah?
-Ja. Er du Phil? -Ja.
Hej, Phil.
Mange valg.
Ved du hvad? Jeg finder på noget.
-Sådan der. -Okay.
Jeg sidder ved bord to.
Okay. Jeg kommer med det.
Værsgo.
Man kommer til Maine for hummerruller.
Vi har karry. Det er en wasabi.
-Ja. -Det er en chipotle.
-Og picnic'en… -Ja?
Den skal have smør.
-Og smag vores blåbærsodavand. -Tak.
Jeg kommer smør på.
-Er du min smørtjener? -Ja!
Klar? Det vil du ikke gå glip af.
Glimrende. Okay.
Vent, vi har brug for hjælp. Natalie.
-Natalie er produktionschef. -Hej.
-Hun hjælper os i dag. -Jeg spiser næsten alt.
Natalie er med på den værste.
-Jeg er altædende. -Hvad vil du prøve først?
Smørret er frisk.
-Ja. -Okay?
Jeg vil først se, hvad Natalie synes.
-Venter du på min reaktion? -Hvad hvis du dør?
-Godt? -Det kan jeg lide.
-Det er en kold rulle med smør, ikke? -Ja.
-Derfor siger du "picnic-stil"? -Ja.
-Den har coleslaw og… -Lækkert.
Åh gud.
Pas på mågerne.
De angriber dig.
Har nogen en slange?
Der er havet.
Nu den.
Det er en wasabi.
Er du bange?
Altid. Hvor "wasabi" er wasabien?
Ikke for stærk. Den brænder kun lidt.
Nu spiser du først.
Mayoen gør den mindre stærk.
Du ved, hvad du laver.
-Hvor længe har du lavet det? -Det er 11. sæson.
Det er et godt sted.
Det er smukt!
Maine!
Ikke værst.
Dit nye slogan.
Lad os prøve chipotlen.
Og de er ikke fra fastfoodrestauranten.
Lækkert.
Jeg siger "lækkert" tit.
Jeg finder på et andet ord.
Jeg kan ikke.
Nogle ting er bare lækre.
Skal jeg sige
transform… ativ?
Jeg har svært ved at sige det ord.
Jeg siger bare lækkert.
Hvorfor har man brug for alle de ord i madbranchen?
Kan jeg ikke bare sige "mmm,"
eller "uh"
eller "haha"
eller "hee-hee."
Det er mine ord til dig.
-Den er med karry. -Karry!
Den er rigtig god.
-Kan du lide den? -Ja.
Man får normalt ikke hummer på indisk restaurant.
-Hvad var din favorit? -Jeg elskede dem alle.
Men jeg kunne bedst lide den.
Jeg er en gris
Se mine bukser!
Som et gerningssted.
"MÅ DU FÅ VIND I RYGGEN OG ET ROLIGT HAV."
ÅBNINGSTIDER
BAGERI
Det smager så godt!
Jeg har en ven fra LA. En ung mand og en stor komiker, Alex Edelman.
Rigtig sjov ung mand. Vild med ham.
Han skulle med på Duckfat Frites Shack.
Du vil ikke tro det, men se på min næse.
-Det er ikke noget at tale om. -En bums.
Man ser den ikke.
De dækker den for mig.
Sid stille.
Går det an?
Det går an.
Jeg ville have en næseoperation. Har jeg sagt det?
I high school spurgte jeg…
Jeg sagde: "Min næse skal fikses."
Vidste dine forældre det?
Kirurgen sagde, de ikke kunne lave den større.
At det er den største…
Han er her hele ugen.
Hvad synes du om Maine?
Det er smukt. Portland er teknisk set en by, men en lille by.
Det føles som en victoriansk drøm.
Drømmen fortsætter her. Hvis man ikke er and.
For de belgiske fritter steges i andefedt,
og poutinen serveres med et andeæg.
Åh gud.
Lad os smage fritterne først.
De er varme.
Lækkert.
Må jeg få æren?
Ja. Åh gud. Jeg kan ikke…
Men det er sovs, friturestegt ost og andeconfit!
Confitering er det bedste, man kan gøre ved en and.
Skal alt steges i andefedt?
Måske.
Spørg, hvad jeg lavede, før du kom.
-Hvad har du lavet? -Hummerfiskeri fra en båd.
Som en vantro.
-Fangede du noget? -Ja.
Jeg har aldrig smagt hummer. Eller krabbe.
-For du… -Jeg har aldrig spist skaldyr.
Der er særlige kostregler.
Ingen kan beskrive, hvordan det smager.
Forestil dig en meget fast fisk.
Har du smagt havtaske?
-På restaurant? -Nej,
for havtaske er ikke kosher.
-Jeg kan ikke følge med de regler. -Bo inden for mit hegn
af min svigtende fromhed?
Jeg burde ikke spise det her.
Det er en fornærmelse mod min yeshiva.
Men jeg…
-Det er jeg også. -Ja!
-Familie. -Mine døde forfædre
-krummer sig lige nu! -Også mine!
-Ja. -Men de gjorde det foran mig.
Jeg kan ikke leve uden pomfritter.
Nogle gange ser jeg serien og tænker: "Det kan ikke være så godt."
Hvis man er som mig og tænker det,
-er svaret ja, det er så godt. -Spred ordet!
-Det er så godt. -Ja!
Alex er en god komiker. Bare ikke når han efterligner mig.
Han kommer hjem til mig.
Det er filmaften. Og vi har vin til overs.
-God serie. -Min kæreste siger:
"Din Phil-parodi er både antisemitisk og præcis."
Kan han lide noget, siger han: "Lækkert!"
"Uh, lækkert."
Det er ren glæde oplevet gennem jødedommen.
Det er skønt.
Tid til dessert. Vi har chokolade.
Åh gud.
Karamel med andefedt, naturligvis.
Og Maine-blåbærmilkshake.
To sugerør! Du ved, hvad vi skal gøre.
Det kunne blive en næse-apokalypse.
Det er et gammelt træk!
Som på en diner.
-Lækkert. -Ja?
"Uh, lækkert."
Et stykke nordpå ligger Brunswick,
hvor der er et hus på en lille sidegade.
Og i huset er det magiske sted, Spindleworks.
-Hvor er min yndlingskusine? -Hvor er min yndlingsfætter?
Phil!
-Hyggeligt. -Hyggeligt!
Der er heldigvis skønne mennesker i min familie,
men her er en af mine yndlings.
Det er Anna.
Hun har været på Spindleworks i 30 år.
Det er en stor del af hendes liv.
Folk skal præsenteres for Spindleworks.
Jeg er vild med det. Det er du også. Så du skal vise mig rundt.
Jeps, makker.
Rundvisningen handler om kunst, kærlighed og mad.
De tre ting elsker jeg. Og én mere.
Hvad? Drinks?
-Dig. -Mig!
Ja. "Drinks."
Det gør jeg.
Yndlingsfætter!
-Sådan. -Sig det ikke til Richard!
Hej, Phil.
Rart at møde dig.
Nancy tager imod folk.
Hun hænger ud her og inviterer folk ind, selv fra gaden.
Brian Braley er programleder for Spindleworks.
Huset er lidt over 280 kvadratmeter.
Her kommer op til 40 kunstnere om dagen,
og vores mål er, at kunstneren skal være uafhængig
og får en karriere som kunstner.
Vi støtter dem bare, så de kan leve i deres lokalsamfund.
Jeg kan se smuk kunst. Fortæl os om Spindleworks.
Ja. Malerier. Det er vores atelier.
Hvor al magien sker!
-Ja. -Det er lidt
som en Magical Mystery Tour af kunst.
Ja.
Vi har lavet malerierne. Vi laver det hele.
Vi fotograferer.
En masse medier.
Tekstiler. Alt.
Alt på ét sted.
-Der er en væv, ikke? -Ja.
-Se, hvad jeg laver. -Ja.
Er det et tørklæde?
Ja.
Det er flot. På væven.
Jeg siger altid: "Let som ingenting."
Ja.
Det er godt.
-Ind i butikken. -Ind i butikken.
Folk kan finde fantastiske ting her.
-Vi laver stole. -Ja.
-Træarbejde. -Ja.
Puder. Den har jeg lige lavet.
Lad os se.
Den er til salg.
-Den har jeg lavet. -Flot.
-Kan jeg købe den? -Ja.
Okay. Hvor meget?
Femogtyve dollars.
-Du får 40 dollars. -40?
Ja, for den er 40 værd.
Fyrre, flot og frejdig!
Hold da op.
-Hvor længe tog det? -Halvandet år.
Det er smukt.
Håndlavet, helt alene.
Meget imponerende.
Og se.
Det er Anna McDougals udgivne bog.
-Ja! -A Look Back.
-Ja. -Hvad ser du tilbage på?
Historien om, hvordan mit nye liv begyndte her
i Spindleworks, der formede mit liv.
Ja.
Jeg har Downs syndrom, men også Up syndrom.
Jeg har en fantastisk familie som Philip, der er min favorit.
-Hjælp mig. -Ja, ikke Richard, vel?
Jeg elsker Richard!
Nej! Jeg er din favorit.
Dril ikke din bror.
"Dril ikke din bror," sagde hun. Godt råd.
"Hvad ville du ellers råde Philip til, Anna?"
Ingen kone-jokes, jeg elsker Monica.
-Det er alt, jeg har. -Du må gerne. Men sig det ikke til hende.
Skal jeg fortælle jer om kunstens værdi?
Kunst kan ikke undværes.
Faktisk er den svaret.
De var så søde og imødekommende, at jeg måtte gøre noget.
De skulle have is.
Sådan, folkens!
Vi går den vej.
Okay.
Så er vi her.
Lille kaffeis?
Barry og Larry! Hvem kan lide Barry og Larry? Se lige.
Den har en vaffel på toppen, som en hat.
-Endnu en vanilje. -Den er vist til mig.
Værsgo, makker. En mere Barry og Larry.
Er alle glade? Sådan skal det være.
-Hvordan smager den? -Godt.
Hvad fik du, Phil?
Chokolade med chokoladestykker.
Lækkert.
For jeg kan lide chokolade.
Jeg er så glad for at have mødt jer og set, hvad I laver.
Det har været sjovt. Og man bør spise lidt is hver dag.
Vink farvel til holdet.
-Tak! -Farvel!
Tak!
Og min anden fætter Richard!
Det er gode steder som her,
kunstneriske hotdogs og øl på Thirsty Pig,
italiensk jord til bord-mad fra kok Jake Stevens på Leeward,
og mesterlig mexicansk grillmad på Terra Lingua,
der har givet Portland sit ry
som en maddestination i topklasse.
Jeg er i Biddeford, en mølleby 20 minutter fra Portland,
for at møde Don Lindgren.
Don er ekspert i byens historie.
Hvornår åbnede de møllerne?
De byggede dem i 1830'erne og 40'erne.
De blev alle bygget med vand som energikilde.
Millioner af kvadratmeters industriel produktion blev alene drevet af floden.
Møllen blev bygget, fordi der var et vandfald der.
Genier fandt ud af, hvordan man udnyttede vandets rene energi,
og hele civilisationen på denne del af floden opstod.
Det viser bare, vi ikke er noget uden naturen.
Møllebygningerne huser nu nye firmaer.
Opstartsvirksomheder, bryggerier.
Her har Don sin særlige butik.
Don ejer boghandlen Rabelais.
Det er et fantastisk museum.
Gamle opskrifter, gamle kogebøger.
Meget fascinerende.
Jeg vil spørge dig om en Maine-ingrediens.
-Den vil vi se meget af. -Ja.
Er legenden sand?
Den blev givet til fanger, der brokkede sig:
"Stop med at give os hummer hver dag."
Så sagde Teddy Roosevelt, at han kunne lide den,
og den gik fra bunden til toppen af menuen.
Det er desværre ikke sandt.
Maine havde gode fængselsjournaler.
Fangerne brokkede sig ikke over maden.
Teddy Roosevelt kunne lide dem,
men hummer blev altid opfattet som en luksusspise.
For den var… vildt lækker.
Lækker. Det bedste.
Palace Diner. Damer er velkomne.
Her skal Don og jeg mødes til frokost.
Lige et sted for mig.
Palace Diner er en af Dons yndlingssteder
og er måske den bedste diner i verden.
En af ejerne er her i dag. Han hedder Greg Mitchell.
Der står "damer er velkomne" på vognen.
Dineren har været her siden 1927, da møllerne stadig var i drift.
Alle skulle føle sig velkommen.
-Selv damerne. -Jeg er imod,
men det er dit sted.
Ja.
-Kaffe? -Ja tak.
-Du er kommet her meget. -Siden begyndelsen.
De har en meget lille menu.
Et par morgenmads- og frokostretter,
men alt er lavet helt perfekt.
-Arme riddere. -Til mig.
Jeg snuppede den næsten.
Drengene var de første,
der udviklede madbranchen i byen, og det er spændende at følge.
Vi har noget klart nu.
-Biksemad. -Hold da op.
Hjemmelavet. Lagret i en uge. Svitset.
-Værsgo. -Sådan.
Tunsandwich og kærnemælksflapjacks.
-Det er ægte ahornsirup. -Vi er i Maine. Der er ikke andet.
Og en cheeseburger.
-Cheeseburger. -Kyllingesandwich.
-Hvad? -Sådan.
Se lige!
Farvel med jer!
Luksussandwich med bacon, æg og ost.
-Jeg elsker luksus. -Og dagens omelet.
Karamelliseret løg og cheddar.
Bare de har nok tallerkener til de andre.
Se lige.
Åh gud, det er næsten som et japansk æg, ikke?
Vi har en teknik.
Hvor gik du i skole?
Mest selvlært.
Jeg arbejdede i New York City og på Gramercy Tavern.
På en restaurant…
Vent. Jeg gør sådan her.
Jeg elsker, når genier fokuserer på de vigtige ting.
Vi sætter standarden lavt, så vi kan imponere.
Nej, det er den højeste standard, for alle kender maden.
Man kan ikke skjule sig bag noget.
Alle har et holdepunkt.
-Ja. Og alle er eksperter. -Ja.
-Vær ikke dum, Richard. -Okay.
Og jeg begynder at bemærke,
at alle de her retter er de bedste, jeg har smagt af den ret.
Hvad sker der?
Det er den vildeste
tunsandwich i verden.
-Vildeste trøstemad. -Ja.
Omeletten!
Har du set Transit til himlen?
Albert Brooks kommer i himlen, og de tager på café.
Han bestiller en omelet,
og den er smuk og perfekt.
Han siger: "Det er den bedste omelet nogensinde. Den er fantastisk."
"Ja. Og du kan spise så meget, du vil."
Det er himlen. Ikke?
Her er vi.
Luksus-cheeseburger. Det levede jeg af på universitetet.
Kartoflerne skulle være rålækre.
De koges, knuses og steges.
Man knuser dem, så der opstår flere stegeområder.
-Er de gode? -Så lækre.
Og de arme riddere?
Fantastiske. Meget tungt, men lækkert.
Jeg synes, de var lette.
-Nå? -Ja.
-Okay. -Ja.
Det er bare mig.
Det sker, når der kommer damer.
DAMER ER VELKOMNE
Undskyld.
BRÛLÉE-CYKEL
Hvad er en Brûlée-cykel?
Hvis det er, hvad jeg tror, bliver jeg en god kunde.
Holder du snart ind?
-Stopper du? -Ja.
-Gør du klar? -Vil du bestille?
Jeg fandt ud af, det var den unge Charlie Compton.
Han begyndte som 15-årig.
Nu er han meget gammel, 21.
Hvornår fik du idéen?
Mit første år af high school rejste jeg rundt i Europa med min familie,
og vi valgte hver især nogle steder at besøge.
Min bror ville til Holland og England pga. fodbold.
Jeg valgte Frankrig og Italien.
Jeg lærte at lave crème brûlée i Paris.
Selvfølgelig laver du den selv.
-Ja. -Du drysser sukker på.
En dåse propan med en flammekaster.
-Stort set. -Det er alt.
-Ja. -Fantastisk.
Smag.
Jeg må tappe. Lyt.
Perfekt.
Sådan skal en brûlée være.
Du har lavet en chokoladebudding
med en smuk, sprød skorpe ovenpå.
"Budding" ville fornærme franskmændene.
Det ved jeg.
Mine venner…
Har I nogensinde smagt crème brûlée?
Det tror jeg ikke.
Vil I smage?
Vil du smage?
-Ja. -Ja?
Fantastisk svar.
Vi er fra Zambia, og der laver vi det ikke.
-Den er på vej. -Tak.
-Velbekomme. Hvad er dit navn?
-Marian. -Hej, Marian. Jeg er Phil.
-Phil. Åh gud. -Hvad hedder du?
-Chumba. -Chumba.
-Rart at møde dig. -I lige måde. Nyd dem.
Skønt. Hvordan siger man "cheers" i jeres land?
"Cheers."
Jeg ser en lys fremtid for den unge mand.
Hvem kan lide honning og lavendel?
Hvem kan lide klassisk crème brûlée?
-Og chokolade? Ja. -Jeg vil gerne smage en.
Jeg hader dig.
-Hvilken smag? -Bare en.
Hvad kommer du med? Chokolade? Ja.
Richard får chokolade. Til far.
Lækkert.
Han havde valgt chokolade: "Har du chokolade? Vent.
Kom ikke det der ovenpå."
"Hvad laver du? Brûlée-delen? Nej tak."
-Har du haft en god dag? -Ja, især nu.
Nå? Alle tiders.
Tid til endnu en hummerrulle.
Velkommen til Red's!
Godt, I kunne komme.
Hver gang jeg besøger familien i Maine,
vil min familie på Red's Eats.
De har været her siden 1938.
Se lige den hummer.
Ventetiden er det værd.
Og jeg har gjort det i halvanden time.
Jeg laver serien, så jeg kan springe foran i køen.
Nyd det, Phil. Tak!
Jeg ved ikke, hvad de andre skal spise.
Philip!
Jeg leder efter Rosenthal-selskabet.
-Det er os. -Er der nogen her med det navn?
Der er mange med det navn. Monica, Lily og Ben.
Richards kone Karen og deres børn Jack og Tess.
Og en masse hummer.
Smukt.
Tak, Philip.
God morgenmad.
Før du spiser den…
Hvad?
I skal have smør.
Værsgo. Se, med tekanden.
Det minder mig om Peter Luger's.
-Ja. -Et stort sportsøjeblik.
Smukt.
Hvor meget hummerkød er der i den?
Det er som en hummerrulle med kødet fra en anden hummerrulle.
Ja. Og jeg vejer ikke. Vi fylder bare på.
Fantastisk.
-God appetit. -Mange tak.
Tak, Debbie. Vi elsker Debbie.
Vil I høre, hvor mange af dem Richard og jeg spiste som børn?
Ikke en eneste.
-I blev forsømt. -Meget forsømt, som mor ville sige.
"Stakkels forsømte barn," ville hun sige.
Hvor meget elsker vi Maine?
Vi elsker Maine!
Jeg drikker bare smørret.
Det er Betty.
-Hej! -Hun har fødselsdag.
Tillykke med fødselsdagen.
Tillykke med fødselsdagen
Tillykke med fødselsdagen, kære Betty
Betty!
Tillykke med fødselsdagen
Portland har den havn, der ligger tættest på Europa,
så den var afgørende i kolonitidens Amerika.
Byen er brændt ned og genopbygget flere gange,
hvilket forklarer de smukke murstens- og stenbygninger.
Hej, Google. Videoopkald til Judy Gold.
-Philip! Hvor er du? -Hej, skat.
Jeg er i Portland i Maine. Hvor er du?
Spiser du tærte?
"Tærter."
Har du hørt om Tandem Bakery?
-Åh gud. -Det har jeg nu.
Du må smage det.
-Jo. -Hør her.
Jeg har været standupkomiker i 40 år.
Jeg startede som 19-årig. Jeg har lavet en masse teater.
Ja.
Jeg har skrevet en bog. Jeg kan ikke sige, hvor mange gange, folk…
Ikke kun i New York, men overalt.
"Åh gud, Judy?"
Jeg tænker: "Ja. Fra mit komikershow?"
"Nej. Fra 'Somebody Feed Phil'."
"Det gjorde mig så sulten."
Og så siger de:
"Du bør være med i alle afsnit."
Siger de det?
Ja! De sagde, det er meget bedre, når jeg er med.
Sjovt. Det siger min datter også.
Ja!
Judy, kan du lide scones?
Hvad? Er du ude på at torturere mig?
Ja. Jeg plejede at gøre det mod mine forældre.
-Ja. -Jeg sagde til dem:
"Vil I høre, hvad jeg har spist i dag?"
Og min mor sagde: "Ikke rigtig."
Jeg viser dig, hvad Tandem Bakery er verdensberømt for.
-De laver en bolle kun med… -Syltetøj.
…smør og marmelade.
Det er deres bolle.
Hold da op.
Vil du…?
En af de bedste mundfulde i verden.
Godt for dig, Philip.
Bare du er glad, Philip.
Din lykke er mit mål i livet.
Derfor elsker jeg dig. Nemlig.
Ved du, hvad vi har lavet?
Jeg har bedt mine favoritkomikere
om en joke til Max.
-Ja. -For det var hans sted.
-Ja. -Lad mig høre.
Jeg har en perfekt joke til Max.
Lad mig høre.
En tysker, en franskmand og en jøde
farer vild i ørkenen.
De er faret vild i ørkenen i dagevis.
Endelig finder Røde Kors dem.
Og tyskeren siger:
"Jeg er så træt og så tørstig. Jeg trænger til en øl."
Og franskmanden siger: "Jeg er så træt og tørstig.
Jeg trænger til noget vin."
Og jøden siger: "Jeg er så træt og tørstig. Jeg har diabetes!"
-Fantastisk. -Kan du ikke lide den?
Den kendte jeg ikke.
-Det er rigtigt. -Fantastisk.
Den handler om, at vi brokker os, ikke?
-Ja, brokkeriet… -Ja. Det kan vi lide.
Min mor, må hun hvile i fred, var aldrig tørstig.
Hun var "dehydreret." Forstår du?
"Du er tørstig, men jeg…"
"Nej, jeg er dehydreret."
Okay, Judy. Vi elsker dig.
-Vi ses. -Elsker dig!
Vi ses snart.
Vi skal et sidste sted hen.
I kystbyen Wiscasset
ligger den helt økologiske og hestedrevne Buckwheat Blossom Farm.
Det er paradis, og jeg er så heldig, at dette smukke sted
ejes af min fætter, hans søster Amy og hendes mand Jeff,
der driver den med deres børn Asa, Ruth og Leah.
De har inviteret alle familierne på picnic.
Men først endnu et segment af: "Noget Phil må være elendig til."
Får. Hej.
Jeg er Phil. Jeg er jeres hyrde i dag.
Sådan reagerer de fleste.
Kit! Her.
Af sted. Læg dig. Kom så.
Hej. Hvordan går det?
-Kom så. Godt. -Vi skal den vej.
Kom så, får. Kom så!
Nej, den vej.
Rolig nu... børn.
Sådan opfører man sig ikke.
Du har fundet ballademageren.
Hvor skal du hen? Nej.
-Kom nu. Læg dig! -Katastrofe!
Nej. Kom så.
Godt, derind.
Og lige som de alle er i hus, slipper én af dem væk.
Der er én mere.
Ja. Nu har du chancen!
-Få fat i et ben. -Et ben?
Bare et ben. Grib…
Sådan der. Hold fast. Ruth, tag hende.
Kom så!
Sådan.
Fedt.
Klarede den.
-Alle tiders. -Sådan der.
Farvel, Jeff!
Nu kan jeg være med i rodeo.
Verdens værste rodeo.
Amy, du bestemmer, hvem der skal klippes.
-Ja. -Trænger Jeff også, nu vi er i gang?
Det gør hele familien faktisk.
Ja.
Skal vi vælge den største til Phil?
Hvad?
Jeg skal have den roligste.
Hvem er den vilde, Jeff?
Den der ramte dig på hagen?
-Den er flot. -Ja, hende.
-Det bliver din. -Okay.
Hun ser sød ud.
Skal Phil have fåreklippertøj på?
-Ja. -Findes der særligt tøj?
-Ja. -Åh gud.
Tænk engang, jeg skal have pinligt tøj på.
Sådan skal det være.
Blottede overarme.
Nogle af jer tænker måske:
"Kan Phil lide fjollet tøj?"
Men folk går faktisk i det.
Det ser bare fjollet ud på mig.
Tager man det på for at føle fåret mere?
Nej. For at imponere damerne, der samler ulden.
Nå. Undskyld, damer.
Nu skal fårene være halvnøgne som mig.
Se mit venstre ben ved hans hofte.
Ja.
Når jeg vender ham, fjerner jeg den.
-Som wrestling. -Ned med ham.
Okay. Sådan klipper man får.
Se den uld.
-Smukt. Ja. -Er den ikke smuk?
Man skal så tæt på huden som muligt,
for han ville have et godt stykke til en sweater.
Jeg er klar.
-Se lige. -Det blev til en ged.
Det er nemt.
"Nemt."
Det lærer du nemt, Phil.
Hej, får.
Hun ser ret afslappet ud. Du har et tag på får.
Men hold hende mellem knæene.
Okay. Det hele skal være her.
Derude og op ad benet. Træd hende tilbage.
Foden tilbage, indtil du får den fod bag alle hendes ben.
Mellem knæene.
Jeg var meget fokuseret på
ikke at skade det stakkels dyr.
Det ydmyges allerede på tv.
Sådan der!
Okay.
-Skal vi sige, det var det? -Ja.
-Hvad synes du? -Godt første forsøg.
Ulden ville være god til et par ørevarmere…
Bittesmå ørevarmere. Det var det, jeg kunne præstere.
Jeg har et spørgsmål.
-Hvad? -Hvordan kom du med i familien?
Sådan er vi ikke.
Vi er ikke fåremennesker.
Jeg køber min sweater på Amazon.
Det er det tætteste, jeg har været på det.
Det er aldrig for sent at begynde.
Lag mig lige sige… av!
Det hørte jeg godt.
Tak, fordi du var sød.
Hvor er det sødt.
Er jeg god til det? Nej.
Bør jeg gøre det igen? Sikkert ikke,
hvis du sætter pris på din uld eller dine får.
Men jeg er glad for, jeg gjorde det.
Det gælder mange ting.
Vi hader idéen om noget, men gør det så,
og ofte er det ikke så slemt.
Og jeg lærte endnu en gavnlig færdighed.
Jeg kan fiske hummere, hvis nødvendigt. Jeg kan klippe får, hvis nødvendigt.
Jeg kan godt.
Det gik så godt.
Jeg skrabede ulden og lanolinen af,
så jeg kan gøre det, jeg er god til: at spise.
Jeff og Amy havde rullet det grønne tæppe ud for os,
viste gården og alle de fantastiske ting, de producerer på dette idylliske sted.
Vil du sige hej?
-Hej, Phil. -Hej.
Jeg er så glad for, at I kom. Al maden…
-Ja. -…er fra vores gård.
-Buckwheat Blossom Farm. -Husk det navn.
Ostene, grøntsagerne og kødet er fra gården.
Det er friske grøntsager, og det er den keramik, jeg har lavet.
-Må jeg? -Gør det!
Kan du lide det?
Det er fænomenalt.
Er kyllingerne dine?
-Ja. -Jeg glæder mig til at spise dem.
Og vores lam.
Åh gud. Ikke den, jeg…
Nej. Den er stadig i live.
-Med rette. -Gudskelov.
Jeg ville føle mig så skyldig.
Asa, vil du smage først?
Ja.
Børn afprøver altid min mad.
Jeg ved ikke, om I ved det,
men Monica spillede Amy MacDougall i Raymond.
Men den ægte Amy MacDougall, vi fik navnet fra,
er lige der.
-Det er den ægte Amy MacDougall. -Den ægte Amy MacDougall.
Kan jeg hjælpe?
Ja, kom og tal med kyllingen.
Se, hvor smukt det er.
Jeff gjorde alt arbejdet. Jeg tager al æren.
Ja!
Så er der lam!
Kom så.
Alt er fra gården, ikke?
Monica og Karen plukkede tomater.
Det er også kartofler fra jorden.
Man skal huske, man har spist rødbeder.
Maine. Jeg forstår, hvorfor folk bor her.
Det er et skønt sted.
Sjælen i gaderne, folk er så venlige.
Se lige.
Der er en harmoni med naturen.
Det lærer mig, at vi er bedst som land,
og måske også som mennesker i hele verden,
når vi arbejder og lever i harmoni med vores omgivelser.
De gaver, vi har fra naturen.
Spiser I det hele tiden?
Jeg spiser det hver dag.
Jeg bor på en god gård.
Det er himmelsk, ikke?
Meget himmelsk.
Jeg er vild med menneskerne,
jorden,
landet, verden.
Den skal være rar.
Er det Maine nok til dig?
Tekster af: Christian Vinther
NYT VASKERI