‫- סדרה תיעודית של NETFLIX -‬
‫- לאקי קאץ' -‬
‫הו, קפטן טום.‬
‫היי, פיל.‬
‫היום אענה על שאלה שרבים מכם שאלו:‬
‫מהיכן מגיעים לובסטרים?‬
‫ברוך הבא ל"לאקי קאץ'".‬
‫זו עבודה מלכלכת,‬ ‫וזה ישמור שהבגדים שלך יישארו נקיים.‬
‫אני לובש את זה כשאני מכין מרק.‬
‫אתה נראה נהדר, פיל. הדבר האחרון שתצטרך…‬
‫כן?‬ ‫-זה כובע דייגים.‬
‫ברצינות?‬
‫הצד הקצר צריך להיות מקדימה.‬
‫ריצ'רד הטיפש.‬
‫כבר יש לי בחילה.‬
‫"איש רעב ומאושר‬
‫נוסע לו בים וביבשה‬
‫מנסה הוא להבין‬
‫את אמנות הפסטה, החזיר, העוף והטלה‬
‫הוא ייסע אליכם‬
‫הוא יטוס אליכם‬
‫הוא ישיר בשבילכם‬
‫הוא ירקוד בשבילכם‬
‫הוא יצחק איתכם‬
‫והוא יבכה בשבילכם‬
‫והוא מבקש רק דבר אחד בתמורה‬
‫שמישהו יאכיל‬
‫שמישהו, שמישהו יאכיל את פיל‬
‫שמישהו יאכיל אותו עכשיו"‬
‫- מיין -‬
‫פורטלנד שבמדינת מיין‬ ‫הייתה הפורטלנד הראשונה של אמריקה.‬
‫פורטלנד שבמדינת אורגון‬ ‫נקראה על שם פורטלנד שבמיין.‬
‫זה נכון.‬
‫זו העיר הגדולה ביותר במדינה היפהפייה,‬
‫שנמצאת בפינה הימנית העליונה של ארה"ב.‬
‫חוף מחוספס, ארץ מחוספסת, אנשים מחוספסים.‬
‫האמת שיש לי קרבה משפחתית‬ ‫לכמה מאותם אנשים מחוספסים,‬
‫וניפגש איתם בהמשך.‬
‫אבל משפחה היא לא הדבר היחיד‬ ‫שהביא אותי הנה,‬
‫כי תקלטו את זה,‬ ‫מגזין "בון אפטיט" דירג את פורטלנד שבמיין,‬
‫כעיר האוכל המובילה באמריקה.‬
‫מה שמזכיר לי, לובסטר.‬
‫קפטן טום לוקח אותי בסירה שלו,"לאקי קאץ'",‬
‫כדי להוציא כמה לובסטרים ממעמקי הים.‬
‫מה שנעשה זה לאסוף‬ ‫כמה מלכודות שהונחו על הקרקעית.‬
‫כן.‬ ‫-הן נמצאות על הקרקעית כבר שלושה ימים,‬
‫מאז הפעם האחרונה שבדקנו אותן.‬
‫בסדר.‬ ‫-אבל נדע מה יש במלכודות‬
‫רק כשנעלה אותן לסירה.‬
‫לפעמים הן ריקות,‬ ‫לפעמים מלאות, אז נצטרך קצת מזל.‬
‫כמה רחוק נשוט?‬
‫נמשיך כשניים וחצי קילומטרים‬ ‫אל תוך הים הפתוח.‬
‫יש כרישים?‬
‫לא ראיתי כריש בכל 37 שנותיי כאן,‬ ‫אבל יש כרישים.‬
‫זה יכול להיות "מלתעות 5".‬
‫הוא רודף אחרי הסירה!‬
‫טוב, הגיע הזמן לעבוד, פיל.‬
‫אני איתך, טום, אני איתך.‬
‫רואה את המצוף הלבן‬ ‫שחלקו העליון אדום ויש עליו פס ירוק?‬
‫כן.‬ ‫-זה אחד משלנו.‬
‫שתי המלכודות הראשונות שנאסוף‬ ‫נמצאות בעומק של כ־15 מטר.‬
‫כן.‬ ‫-יש לנו שתי מלכודות,‬
‫ואנחנו לא יודעים מה יש בהן‬ ‫עד שנעלה אותן לסירה.‬
‫זה חיפוש אחר המטמון!‬ ‫-זה חיפוש אחר המטמון.‬
‫טוב.‬
‫היי! מזל טוב!‬ ‫-היי! לובסטרים.‬
‫הינה, פיל.‬
‫עוד אחת!‬ ‫-מה יש במלכודת השנייה?‬
‫הו! רק שניים.‬
‫הו, נקבה עם ביצים.‬
‫הביצים מתחילות בחלק הפנימי של הזנב.‬
‫כן.‬ ‫-והן יוצאות,‬
‫יש שני חורים עגולים מתחת לרגל השלישית,‬
‫הן ממשיכות מעל בלוטה שהופכת אותן לדביקות,‬
‫וכך הן נדבקות לחלק החיצוני של הזנב.‬
‫לפני שנשחרר אותה,‬
‫נסמן אותה כנקבת רבייה.‬
‫כן.‬ ‫-בסנפיר הזנב השני מימין‬
‫נשאיר צלקת שתסמן אותה כמתרבה.‬
‫כך שגם אחרי שהיא תשחרר את הביצים,‬ ‫יישאר עליה סימן‬
‫שיבטיח שכל חייה יזרקו אותה חזרה לים.‬
‫אוטומטית. בסדר. להתראות, מתוקה.‬ ‫-טוב.‬
‫ביי ביי.‬
‫חיים ארוכים ופוריים.‬
‫האורך מארובת העין של הלובסטר…‬ ‫-כן.‬
‫ועד לקצה האחורי‬ ‫צריך להיות שמונה ורבע סנטימטרים לפחות.‬
‫מציאה טובה.‬ ‫-הוא מציאה טובה.‬
‫בסדר, הוא יגיע לסיר.‬ ‫-הינה.‬
‫סליחה, אדוני.‬ ‫-הוא טיפה קצר מדי.‬
‫טיפה קצר מדי.‬
‫"לחופש נולד"‬
‫לך ליצור עוד לובסטרים.‬
‫ננשכת פעם?‬ ‫-כן. זה תמיד כואב.‬
‫זה תמיד כואב!‬
‫הוא מתאים. כלומר, לסיר.‬
‫לסיר.‬ ‫-כן. הוא גדול.‬
‫אולי ניפגש הערב.‬
‫עכשיו נכין פיתיון.‬
‫בואו נצלם אותי סוטר לריצ'רד בפרצוף עם זה.‬
‫בסדר, פיל. כן. אל תשקע עם המלכודת, טוב?‬
‫"אל תשקע עם המלכודת".‬ ‫זה ה"אני מאמין" של דייגי הלובסטרים.‬
‫אני אגיד לך מתי.‬
‫אחת, שתיים, שלוש, דחוף.‬
‫כל הכבוד.‬
‫מגניב!‬
‫הינה מיומנות שחשבתי שלא אזדקק לה בחיי,‬
‫אבל מסתבר שהיא עשויה להיות שימושית.‬
‫מי יודע? ייתכן שזה יהיה הפרק‬ ‫שבעקבותיו נטפליקס יגידו,‬
‫"הספיק לנו כבר ממנו."‬
‫אם זה יקרה, אצטרך קריירה חלופית.‬
‫יכול להיות שיתאים לי לעבוד כדייג לובסטרים.‬
‫יודע על מה אני חושב?‬ ‫-מה?‬
‫כריך לובסטר.‬
‫טוב, אם אתם מגיעים לפורטלנד, מיין,‬ ‫אני רוצה שתיסעו כ־20 דקות עד חצי שעה,‬
‫לפארק פורט ויליאמס בקייפ אליזבת.‬
‫צפו באחד המגדלורים הגדולים בעולם,‬
‫אולי המפורסם ביותר באמריקה.‬
‫הפארק מסביבו כל כך מדהים.‬
‫לראות את קו החוף של מיין…‬
‫החוף של מיין הוא לא סתם מושג.‬
‫הוא מדהים ויפהפה.‬
‫ובמגרש החנייה יש משאית אוכל‬ ‫שנקראת, "לתת ביס במיין".‬
‫כן. קראתי על המקום הזה. היי.‬
‫היי!‬ ‫-את שרה?‬
‫כן. אתה פיל?‬
‫אכן.‬ ‫-היי, פיל.‬
‫ואו, המון אפשרויות.‬
‫יודע מה? אני אטפל בזה. אנחנו נדאג לך.‬
‫זה מה שאני אוהב.‬ ‫-יופי.‬
‫אני אהיה בשולחן שתיים.‬
‫בסדר, נשמע טוב. אני אביא את זה.‬
‫הינה זה.‬
‫בשביל זה באים למיין: כריכי לובסטר.‬
‫אז יש לנו קארי. זה וואסאבי.‬
‫כן.‬ ‫-זה צ'יפוטלה.‬
‫ואז על הפיקניק…‬ ‫-כן?‬
‫נשים קצת חמאה.‬
‫ואתה חייב לנסות את משקה האוכמניות שלנו.‬ ‫-תודה.‬
‫וזה החלק הכי טוב:‬ ‫אני אשפוך חמאה על כריך הפיקניק.‬
‫את משרתת החמאה שלי?‬ ‫-כן!‬
‫אתה מוכן? לא כדאי לך לפספס את זה.‬
‫מצוין. בסדר.‬
‫רגע, אנחנו צריכים עזרה. נטלי.‬
‫נטלי היא מנהלת ההפקה שלנו.‬ ‫-היי, נטלי. את רעבה?‬
‫היא תעזור לנו היום.‬ ‫-אני אוכלת כמעט הכול.‬
‫זה מה שאני אוהב בנטלי. היא מוכנה לפעולה.‬
‫אני אוכלת־כול.‬ ‫-מה תרצה לנסות קודם?‬
‫אני חושב שאת זה עם החמאה הטרייה.‬
‫כן.‬ ‫-נכון?‬
‫בואו נראה מה נטלי חושבת‬ ‫לפני שאני אוכל מזה.‬
‫אתה מחכה לתגובה שלי?‬ ‫-כן, מה אם תמותי?‬
‫טעים?‬ ‫-זה מה שאני אוהב.‬
‫זה כריך קר עם חמאה, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫לכן קוראים לזה "סגנון פיקניק"?‬ ‫-כן.‬
‫יש בזה קולסלאו ו…‬ ‫-ממש טעים.‬
‫אלוהים.‬
‫עכשיו השחפים יגיעו.‬
‫הם יתקפו אותך.‬
‫למישהו יש צינור?‬
‫האוקיינוס ממש כאן.‬
‫בואו נטעם את זה.‬
‫זה הוואסאבי.‬
‫את מפחדת?‬ ‫-תמיד.‬
‫עד כמה הוואסאבי חריף כמו וואסאבי?‬
‫הוא לא משתלט יותר מדי.‬ ‫יש רק מידה קטנה של חריפות.‬
‫הפעם נתתי לך לטעום ראשון.‬
‫אני חושבת שהמיונז קצת מעדן את זה.‬
‫את מתמצאת בדבר הזה.‬
‫כמה זמן את עושה את זה?‬ ‫-זאת העונה האחת עשרה שלנו.‬
‫זה מקום נהדר לאכול בו כריך לובסטר.‬
‫זה מהמם! בחייך.‬
‫מיין!‬
‫לא נורא.‬
‫זו הסיסמה החדשה שלך.‬
‫בוא ננסה את הצ'יפוטלה.‬
‫כדי שאנשים יבינו,‬ ‫אי אפשר למצוא את אלה ברשת "צ'יפוטלה".‬
‫טעים.‬
‫אני אומר "טעים" הרבה.‬
‫תנו לי לחשוב על מילה אחרת ל"טעים".‬
‫לא! אין לי.‬
‫יש דברים שהם פשוט טעימים. מצטער, זו המילה.‬
‫רוצים שאגיד…‬
‫מהפכ… ני?‬
‫כי ניכר שאני מתקשה להגיד את המילה הזאת.‬
‫אז אולי פשוט "טעים"?‬
‫אם אתה בעולם האוכל, למה שתזדקק למילים?‬
‫אולי פשוט אגיד, "מממ",‬
‫או "אוו".‬
‫או "הא־הא".‬
‫או "הי־הי".‬
‫אלה המילים שלי בשבילכם.‬
‫האחרון הוא קארי.‬ ‫-קארי!‬
‫ואו. זה ממש טוב.‬
‫מוצא חן בעיניך?‬ ‫-מת על זה,‬
‫כי בדרך כלל‬ ‫לא מוצאים לובסטר במסעדות הודיות.‬
‫איזה מהם הכי אהבת, פיל?‬ ‫-אהבתי את כולם.‬
‫אבל זה משמח אותי יותר מכולם.‬
‫"אני מלוכלך, אני מלוכלך"‬
‫תראו את המכנסיים שלי!‬
‫זה כמו זירת פשע.‬
‫- "מי ייתן שרוחות טובות‬ ‫וימים נוחים ילוו אתכם" -‬
‫- פרצוף־שמן – פורטלנד -‬
‫- שעות פתיחה -‬
‫- מאפייה -‬
‫זה טעים מאוד!‬
‫- צריף הצ'יפס בשומן ברווז -‬
‫יש לי חבר מלוס אנג'לס,‬ ‫בחור צעיר בשם אלכס אדלמן, קומיקאי נהדר.‬
‫בחור צעיר ממש מצחיק.‬ ‫אני אוהב אותו עד מוות.‬
‫רציתי לקחת אותו‬ ‫ל"צריף הצ'יפס בשומן ברווז".‬
‫אתה לא תאמין, אבל תביט בקצה האף שלי.‬
‫זה כלום.‬
‫יש לי חצ'קון בקצה האף.‬
‫בקושי רואים אותו.‬
‫הם מסתירים אותו.‬
‫אל תמצמץ.‬
‫אני בסדר?‬
‫לא, אתה בסדר.‬
‫אתה יודע, רציתי לעשות ניתוח אף. סיפרתי לך?‬
‫ובכן, בתיכון שאלתי…‬
‫אמרתי, "אני חושב‬ ‫שאני רוצה לעשות ניתוח אף".‬
‫סיפרת להורים שלך?‬
‫הלכתי לרופא, אבל אמרו לי‬ ‫שאי אפשר להגדיל אותו עוד.‬
‫הם אמרו שזה הכי גדול…‬
‫וזאת רק ההתחלה.‬
‫מה דעתך על מיין עד כה?‬
‫היא מהממת. טכנית, פורטלנד היא עיר,‬ ‫אבל היא עיירה קטנה.‬
‫היא מרגישה כמו חלום ויקטוריאני, מבין?‬
‫והחלום הזה ממשיך כאן, אלא אם כן אתה ברווז.‬
‫היכן שהצ'יפס בסגנון בלגי‬ ‫מטוגן בשומן ברווז,‬
‫וביצת ברווז יושבת על מנת הפוטין.‬
‫אלוהים.‬
‫אני חושב שצריך לנסות קודם‬ ‫את הצ'יפס בלי כלום.‬
‫הם חמים.‬
‫ממש טעים.‬
‫שאתחיל?‬
‫כן, בבקשה. אלוהים אדירים. אני לא…‬
‫אבל זה רוטב, חטיפי גבינה וקונפי ברווז!‬
‫קונפי ברווז הוא הדבר הכי טוב‬ ‫שאפשר לעשות לברווז.‬
‫האם צריך לטגן הכול בשומן ברווז?‬
‫כן, אולי.‬
‫תשאל אותי מה עשיתי היום, לפני שהגעת לכאן.‬
‫מה עשית היום, פיל?‬ ‫-דגתי לובסטרים על סירה…‬
‫כמו גוי.‬
‫תפסת משהו?‬ ‫-כן.‬
‫אתה יודע, מעולם לא אכלתי לובסטר.‬
‫מעולם לא אכלתי סרטן.‬
‫נכון. יש חוקים…‬ ‫-מעולם לא אכלתי פירות ים.‬
‫יש את חוקי הכשרות.‬
‫אבל אף אחד לא מצליח להסביר לי‬ ‫מה הטעם שלהם.‬
‫דמיין דג מוצק מאוד.‬
‫אכלת פעם שד ים?‬
‫במסעדה?‬ ‫-מעולם לא אכלתי,‬
‫אני לא חושב ששד ים כשר.‬
‫אני לא מצליח להבין את החוקים שלך.‬ ‫-נסה לחיות מוקף בגדר החשמלית‬
‫של האדיקות המחמירה שלי, טוב?‬
‫אסור לי אפילו לאכול את זה.‬
‫זה עלבון לישיבה שלי.‬
‫אבל אני…‬
‫גם אני.‬ ‫-כן!‬
‫משפחה.‬ ‫-אתה יודע כמה מאבותיי המתים‬
‫מגיבים ככה עכשיו?‬ ‫-גם שלי!‬
‫כן.‬ ‫-אבל הם עשו את זה מול הפרצוף שלי.‬
‫אני חושב שצ'יפס‬ ‫הוא האוכל שאני לא יכול לחיות בלעדיו.‬
‫אבל לפעמים אני צופה בתוכנית‬ ‫וחושב, "לא יכול להיות שזה כזה טעים".‬
‫אם אני הייתי צופה עכשיו בנו,‬
‫לא הייתי מנחש שזה כזה טעים.‬ ‫-כן. תספר להם.‬
‫זה באמת כזה טעים.‬ ‫-כן!‬
‫אני אוהב את אלכס.‬ ‫הוא קומיקאי נהדר. חוץ מכשהוא מחקה אותי.‬
‫הוא בא אליי הביתה.‬
‫תכננו ערב קולנוע. יש לנו בקבוקי יין בשפע.‬
‫זו הופעה טובה.‬ ‫-החברה שלי אומרת,‬
‫"האופן שבו אתה מחקה את פיל‬ ‫הוא גם אנטישמי וגם מדויק."‬
‫אבל כשהוא אוהב משהו,‬ ‫הוא אומר "הו, אני אוהב את זה".‬
‫"הו, אני אוהב את זה."‬
‫זו שמחה טהורה שמסוננת דרך יהדות.‬
‫זה כל כך נפלא.‬
‫זה הזמן לקינוח. יש לנו שוקולד.‬ ‫-אלוהים.‬
‫קרמל, עם קרמל שומן ברווז, כמובן.‬
‫ואו!‬ ‫-ומילקשייק מאוכמניות של מיין.‬
‫תראה את שני הקשים.‬ ‫ברור לך מה צריך לעשות, אלכס.‬
‫ייתכן שזה לא יצליח,‬ ‫כי זו עלולה להיות אף-פוקליפסה.‬
‫זה מהלך בסגנון של פעם!‬
‫זה מהלך של דיינר.‬
‫זה טוב.‬ ‫-אהבת?‬
‫הו, אני אוהב את זה!‬
‫במרחק נסיעה קצרה צפונה נמצאת ברונסוויק,‬
‫שבה ישנו בית ברחוב צדדי קטן.‬
‫ובבית הזה יש מקום קסום‬ ‫שנקרא "ספינדלוורקס".‬
‫איפה הדודנית שאני הכי אוהב?‬
‫איפה הדודן שאני הכי אוהבת?‬
‫פיל!‬
‫יפה.‬ ‫-יפה!‬
‫התמזל מזלי שיש לי‬ ‫אנשים ממש נפלאים במשפחה שלי,‬
‫אבל הינה אחת מהאהובות עליי ביותר.‬
‫זאת אנה.‬
‫היא מגיעה לספינדלוורקס כבר 30 שנה,‬
‫והוא חלק נהדר בחייה.‬
‫רציתי שאנשים יראו‬ ‫מה הסיפור של ספינדלוורקס,‬
‫כי אני אוהב את המקום וגם את,‬
‫אז רציתי שאת תעשי לי סיור.‬
‫אין בעיה, חבוב.‬
‫אז הסיור הזה הוא על אומנות, אהבה ואוכל.‬
‫אלה שלושה דברים שאני אוהב, ועוד אחד.‬
‫מה? משקאות?‬
‫אתה.‬ ‫-אני!‬
‫כן. "משקאות".‬
‫זה נכון.‬
‫הדודן שאני הכי אוהבת.‬
‫קדימה.‬ ‫-אל תספר לריצ'רד!‬
‫היי, פיל.‬
‫נעים מאוד להכיר אותך.‬
‫ננסי היא המברכת הרשמית שלנו.‬
‫היא אוהבת לבלות כאן, וכל מי שנכנס,‬
‫אפילו ברחוב, היא תזמין לקוחות להיכנס.‬
‫בריאן בריילי הוא מנהל התוכנית‬ ‫של ספינדלוורקס.‬
‫שטחו של הבית הזה הוא כ־280 מ"ר.‬
‫עד כ־40 אומנים ביום יוצרים כאן אומנות,‬
‫והמטרה היא לאפשר לאומן להיות עצמאי,‬
‫להיות מסוגל לפתח קריירה כאומן,‬ ‫בדיוק כמו כל שאר האומנים,‬
‫ואנחנו כאן רק כדי לתמוך ולאפשר להם לחיות‬
‫חיים מלאים וכוללים בקהילה שלהם.‬
‫יש אומנות יפהפייה על הקיר.‬
‫ספרי לנו על ספינדלוורקס.‬ ‫-כן. ציורים.‬
‫זה סטודיו הציור שלנו.‬
‫שבו כל הקסם מתרחש!‬
‫כן.‬ ‫-זה סוג של‬
‫מסע מסתורין קסום של אומנות.‬
‫כן.‬
‫כל הציורים הם של כולנו.‬
‫אנחנו עושים הכול.‬
‫אנחנו מצלמים.‬
‫אנחנו עובדים בשיטות שונות.‬
‫טקסטיל. יש לנו כל מה שרק תרצה.‬
‫הכול במקום אחד.‬
‫יש שם נול, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫אראה לך מה אני אכין.‬ ‫-תראי לי.‬
‫וזה יהיה צעיף?‬
‫כן.‬
‫זה נחמד מאוד.‬
‫על כולם. על הנול.‬
‫יש לי ציטוט חדש: "לא סיפור גדול".‬
‫כן.‬
‫זה ציטוט טוב.‬
‫- מקומי – עבודת יד -‬
‫אל החנות.‬ ‫-אל החנות.‬
‫כן, כדי שאנשים יבואו לקנות דברים נהדרים.‬
‫אנחנו מייצרים כיסאות.‬ ‫-כן.‬
‫נגרות.‬ ‫-כן.‬
‫כריות. הכנתי אותה לא מזמן.‬ ‫מעולם לא הכנתי כרית.‬
‫בואי נראה.‬
‫היא למכירה.‬
‫אני הכנתי אותה.‬ ‫-פנטסטי.‬
‫אני יכול לקנות אותה?‬ ‫-אם אתה רוצה.‬
‫טוב. כמה היא עולה?‬
‫עשרים וחמישה דולר.‬
‫אני נותן לך 40 דולר.‬ ‫-ארבעים?‬
‫כן, כי אני חושב שהיא שווה 40.‬
‫אלוהים, מי בן ארבעים?‬
‫ואו! בחייך.‬
‫כמה זמן לקח לך… ואו!‬ ‫-שנה וחצי.‬
‫זה מהמם.‬
‫הכול בעבודת יד, בעצמי.‬
‫ממש מרשים.‬
‫ותראו, כולם.‬
‫זה ספרה של אנה מקדוגל.‬
‫כן!‬ ‫-"מבט לאחור."‬
‫כן.‬ ‫-ועל מה אנחנו מביטים?‬
‫ההיסטוריה שמתארת איך חיי החדשים התחילו‬
‫כאן בספינדלוורקס, ואיך זה עיצב את חיי.‬
‫כן.‬
‫וגם יש לי תסמונת דאון,‬ ‫אבל יש לי "תסמונת אפ".‬
‫יש לי משפחה נהדרת, כמו פיליפ,‬
‫שאני הכי אוהבת.‬
‫תעזור לי.‬ ‫-כן, לא ריצ'רד, נכון?‬
‫אני אוהבת את ריצ'רד!‬
‫לא! אני הכי אהוב.‬
‫אל תציק לאחיך.‬
‫"אל תציק לאחיך", היא אומרת. עצה חכמה מאוד.‬
‫שאני לא מתכוון לאמץ.‬ ‫-איזו עוד עצה רצית לתת לפיליפ, אנה?‬
‫בלי בדיחות על אשתך,‬ ‫כי אני אוהבת את מוניקה.‬
‫זה כל מה שיש לי.‬
‫טוב, אתה יכול להמשיך. אבל אל תספר לה.‬
‫אני צריך להמשיך לספר לכם על ערך האומנות?‬
‫אמרתי זאת בעבר, אומנויות הן לא חד פעמיות.‬
‫למעשה, הן התשובה.‬
‫הם היו כל כך נחמדים, מסבירי פנים‬ ‫ונדיבים, שהייתי חייב לעשות משהו.‬
‫חשבתי על לפחות גלידה.‬
‫הינה, אנשים.‬
‫אנחנו נחצה את הכביש בכיוון הזה.‬
‫הגענו.‬
‫מי הזמין גלידת קפה קטנה?‬
‫"בארי ולארי"!‬ ‫מי אוהב "בארי ולארי"? תראו את זה.‬
‫מיוחד מאוד. יש לו גביע למעלה, כמו כובע.‬
‫עוד גביע וניל.‬ ‫-אני חושב שזה שלי.‬
‫בבקשה, חבר. "בארי ולארי" נוסף.‬
‫כולם מרוצים? זה מה שאני אוהב.‬
‫ננסי, איך זה?‬ ‫-טעים.‬
‫מה אתה לקחת, פיל?‬
‫לקחתי שוקולד עם פצפוצי שוקולד.‬
‫נחמד.‬
‫כי אני אוהב שוקולד.‬
‫אני כל כך שמח שהעברתי קצת זמן איתכם‬ ‫וראיתי את מה שאתם עושים.‬
‫נהניתי כל כך, ובכל יום צריך קצת גלידה.‬
‫כולם, תנופפו לשלום לצוות.‬
‫תודה, צוות!‬ ‫-ביי!‬
‫תודה!‬
‫ולדודן השני שלי, ריצ'רד!‬
‫- החזיר הצמא -‬
‫מקומות נהדרים כאלה,‬
‫כמו הנקניקיות והבירה‬ ‫המדהימים ב"החזיר הצמא",‬
‫אוכל איטלקי מהשדה לצלחת‬ ‫של השף ג'ייק סטיבנס ב"ליוורד",‬
‫וברביקיו מקסיקני מופתי ב"טרה לינגואה",‬
‫הם שעזרו ליצור את המוניטין של פורטלנד‬
‫כיעד אוכל מהשורה הראשונה.‬
‫היום אני בבידפורד,‬ ‫עיירת פועלים עתיקה במרחק 20 דקות מפורטלנד,‬
‫ופוגש את דון לינדגרן.‬
‫דון הוא מומחה בכל הנוגע לעיירה,‬ ‫באופן שבו העיירה נבנתה.‬
‫לפני כמה שנים פתחו כאן את המפעלים?‬
‫הפיתוח התחיל בשנות השלושים‬ ‫והארבעים של המאה ה־19.‬
‫כן.‬
‫כולם נבנו על מקור כוח קיים, שהוא מים.‬
‫מדובר במילוני מטרים רבועים של תעשייה‬
‫שמונעת אך ורק על ידי הנהר הזה.‬
‫כל המפעלים הללו קמו לתחייה‬ ‫רק מכיוון שהיה שם מפל מים.‬
‫גאונים הבינו כיצד לרתום‬ ‫את הכוח הנקי של המים,‬
‫וציביליזציה שלמה בחלק הזה של הנהר‬ ‫קמה לתחייה.‬
‫זה מוכיח שאנחנו כלום בלי הטבע.‬
‫בנייני המפעלים הישנים‬ ‫משכנים כיום עסקים חדשים,‬
‫חברות סטארט אפ, מבשלות, דברים כאלה.‬
‫ולדון יש כאן חנות מיוחדת מאוד.‬
‫דון הוא הבעלים של חנות הספרים בשם "רבלה".‬
‫היא מעין מוזיאון מדהים.‬
‫מתכונים עתיקים, ספרי בישול עתיקים.‬
‫מרתק לחלוטין.‬
‫אני רוצה לשאול אותך‬ ‫על מרכיב עיקרי אחד של מיין.‬
‫כן.‬
‫נראה הרבה ממנו.‬ ‫-כן.‬
‫תגיד לי אם האגדה הזו נכונה.‬
‫הגישו אותו לאסירים, והם התלוננו:‬
‫"מספיק עם הלובסטר כל יום."‬
‫ואז טדי רוזוולט אמר שהוא אוהב לובסטר,‬
‫וכך מתחתית התפריט‬ ‫הוא עבר להופיע בראש התפריט.‬
‫למרבה הצער, זה לא נכון.‬
‫במיין הקפידו לשמור רישומים של בית הכלא.‬
‫אין תיעוד של מרד אסירים שאמרו,‬
‫"מספיק עם זה. נמאס לנו."‬
‫טדי רוזוולט אומנם אהב לובסטר,‬ ‫וכנראה שזה הגדיל את הפופולריות.‬
‫אבל לובסטר תמיד נחשב למאכל יוקרתי מבוקש.‬
‫כי הוא היה טעים להחריד.‬
‫הוא טעים. הכי טוב שיש.‬
‫"דה פאלאס דיינר". נשים מוזמנות.‬
‫- נשים מוזמנות -‬
‫דון ואני נפגשים לארוחת צוהריים‬ ‫בתוך הדבר החמוד הזה.‬
‫זה מקום כלבבי.‬
‫זה אחד מהמקומות האהובים על דון,‬
‫מוסד מקומי שנקרא "דה פאלאס דיינר",‬
‫וייתכן שזה הדיינר הטוב ביותר בעולם.‬
‫אחד הבעלים נמצא כאן היום. שמו גרג מיטשל.‬
‫שמתי לב שכתוב בחוץ "נשים מוזמנות".‬
‫הדיינר קיים מאז 1927,‬ ‫עוד כאשר המפעלים היו פעילים.‬
‫זו הייתה מחווה של "כולם מוזמנים".‬
‫אפילו נשים.‬ ‫-אני לא הייתי מציג את זה,‬
‫אבל זה המקום שלך.‬
‫כן.‬
‫רוצה קפה?‬ ‫-בבקשה!‬
‫אני מתאר לעצמי שאתה בא לכאן הרבה.‬ ‫-מההתחלה.‬
‫יש להם תפריט קטן מאוד.‬
‫חצי תריסר דברים לארוחת הבוקר,‬ ‫חצי תריסר דברים לארוחת הצוהריים,‬
‫אבל כל דבר הם מכינים באופן מושלם.‬
‫הינה פרנץ' טוסט כפול.‬ ‫-זה שלי.‬
‫כמעט חטפתי אותו, לידיעתך.‬
‫כמעט חטפתי אותו.‬
‫אתה יודע, החבר'ה האלה היו למעשה הראשונים‬
‫בתהליך התרחבות האוכל בעיירה הזאת,‬
‫ומרגש לצפות בזה.‬
‫יש לנו כמה דברים שיוצאים ברגע זה.‬ ‫-ברגע זה.‬
‫זו קציצת הקורנד ביף שלנו.‬ ‫-בחייך!‬
‫תוצרת בית. השרייה במי מלח לשבוע.‬ ‫צרובה על משטח ברזל.‬
‫בבקשה.‬ ‫-בבקשה.‬
‫יש לנו טוסט טונה ופנקייקים מחובצה.‬
‫זה בטח סירופ מייפל אמיתי.‬ ‫-אנחנו במיין. אין כאן משהו אחר.‬
‫ויש לנו… סליחה, צ'יזבורגר.‬
‫צ'יזבורגר.‬ ‫-כריך עוף מטוגן.‬
‫מה?‬
‫בבקשה.‬ ‫-תראו את זה!‬
‫להתראות, כולם!‬
‫כריך ארוחת בוקר דלוקס‬ ‫עם בייקון, ביצה וגבינה.‬
‫אני אוהב דלוקס.‬ ‫-והחביתה של היום.‬
‫בצל מקורמל וצ'דר.‬
‫בתקווה שנשארו להם‬ ‫מספיק צלחות לשאר הלקוחות.‬
‫ואו! תראו את זה.‬
‫אלוהים, זה כמעט כמו ביצה יפנית שם, נכון?‬
‫יש לנו טכניקה.‬
‫איפה למדת?‬
‫את הרוב למדתי בעצמי.‬
‫עבדתי קצת בניו יורק,‬ ‫עבדתי ב"גראמרסי טאברן".‬
‫עבדתי במסעדה…‬
‫חכה. תן לי לעשות את זה.‬
‫אני אוהב כשגאונים מתמקדים בדברים החשובים.‬
‫כן, אנחנו אוהבים להנמיך את הציפיות,‬ ‫ואז להצטיין.‬
‫לא, למעשה הציפיות הן הכי גבוהות,‬ ‫כי כולם מכירים את האוכל הזה.‬
‫וגם אין מה להסתיר.‬ ‫-נכון.‬
‫זה פשוט, וכולם יודעים למה להשוות.‬
‫נכון. וכולם מומחים.‬ ‫-כן.‬
‫ריצ'רד, אל תהיה טיפש.‬ ‫-אני לא אהיה.‬
‫התחלתי לשים לב‬
‫שייתכן שכל אחד מהדברים האלה‬ ‫הוא הכי טוב מסוגו‬
‫שאכלתי בחיי המטופשים.‬
‫מה קורה פה?‬
‫זה פשוט הביטוי המפואר ביותר…‬
‫של כריך טונה בעולם.‬
‫אוכל נחמה אולטימטיבי.‬ ‫-כן.‬
‫החביתה!‬
‫צפית פעם בסרט "נחיה ונאהב"?‬
‫אלברט ברוקס מגיע לגן עדן,‬ ‫והם הולכים לבית הקפה.‬
‫הוא מזמין חביתה,‬ ‫וכשהיא מוגשת, היא פשוט יפהפייה ומושלמת.‬
‫הוא אומר, "זו החביתה‬ ‫הכי טובה שאכלתי בחיים".‬
‫"זה ממש נפלא!"‬
‫"כן היא נהדרת. ותוכל לאכול כמה שתרצה."‬
‫זה גן עדן. נכון?‬
‫הינה אנחנו.‬
‫צ'יזבורגר דלוקס. על זה חייתי בקולג'.‬
‫שמעתי שתפוחי האדמה האלה אדירים.‬
‫הם מבושלים ואז מרוסקים ומטוגנים.‬
‫כשמרסקים אותם, מקבלים יותר שטח טיגון.‬
‫נהנה מזה?‬ ‫-מת על זה.‬
‫איך הפרנץ' טוסט?‬
‫הוא מדהים, הוא מאוד דחוס וכבד,‬ ‫אבל נורא טעים.‬
‫אני חשבתי שהוא קליל ואוורירי.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫הו. בסדר.‬ ‫-כן.‬
‫אבל זה רק אני.‬
‫אתה רואה מה קורה כשמזמינים נשים?‬
‫- פאלאס דיינר – נשים מוזמנות -‬
‫סליחה.‬
‫- אופני ברולה -‬
‫"אופני ברולה"? מה זה אופני ברולה?‬
‫אם זה מה שאני חושב שזה,‬ ‫ייתכן שאני לקוח טוב מאוד.‬
‫היי, סלח לי, אתה מתכוון לעצור בקרוב?‬
‫אתה עוצר?‬ ‫-כן.‬
‫אתה מתארגן?‬ ‫-מוכן להגשה?‬
‫כשהוא עצר, גיליתי שמדובר‬ ‫בבחור צעיר בשם צ'רלי קומפטון.‬
‫הוא התחיל לעשות את זה כשהיה בן 15.‬
‫כיום הוא מבוגר מאוד, בן 21.‬
‫מתי חשבת על הרעיון?‬
‫העברתי את השנה הראשונה של התיכון‬ ‫בטיולים ברחבי אירופה עם המשפחה,‬
‫וכולנו בחרנו מקומות‬ ‫בהתאם לדברים שרצינו לעסוק בהם.‬
‫אז אחי נסע להולנד ואנגליה לכדורגל.‬ ‫-כן?‬
‫ובחרתי בצרפת ובאיטליה כדי ללמוד לבשל.‬
‫למדתי לבשל קרם ברולה בפריז שבצרפת.‬ ‫-בחייך.‬
‫אבל, כמובן, מכינים את הקרם.‬
‫כן.‬ ‫-מפזרים סוכר מעל.‬
‫מבער גז פרופן.‬
‫פחות או יותר.‬ ‫-וזהו.‬
‫כן.‬ ‫-זה מדהים.‬
‫בסדר, קדימה.‬
‫אני חייב להקיש. תקשיבו.‬
‫זה מושלם.‬
‫זה מה שאתה רוצה בברולה.‬
‫מה שעשית זה להכין פודינג שוקולד…‬
‫ושמת קרום פריך נפלא מעליו.‬
‫הצרפתים ייעלבו אם תקרא לזה פודינג.‬
‫אני יודע.‬
‫חברים…‬
‫אכלתם פעם קרם ברולה?‬
‫לא נראה לי.‬
‫רוצים לנסות?‬
‫אימא, את רוצה לנסות משהו כזה?‬
‫כן.‬ ‫-כן?‬
‫זו הייתה תשובה נהדרת.‬
‫אנחנו מזמביה.‬ ‫-כן?‬
‫ואני לא חושב שבזמביה אנחנו מכינים את זה.‬
‫כבר מגיע.‬ ‫-תודה.‬
‫תודה.‬ ‫-על לא דבר. מה שמך?‬
‫מריאן.‬ ‫-היי, מריאן. אני פיל.‬
‫פיל. אלוהים אדירים.‬ ‫-אתה? מה שמך?‬
‫צ'ומבה.‬ ‫-צ'ומבה.‬
‫נעים להכיר אותך.‬ ‫-נעים להכיר אתכם. תיהנו.‬
‫מתוק. איך אומרים במדינה שלכם "לחיים"?‬
‫"צ'רז".‬
‫אני צופה עתיד מזהיר לבחור הצעיר הזה.‬
‫מי אוהב דבש ולבנדר?‬
‫מי אוהב קרם ברולה קלסי?‬
‫ומי אוהב שוקולד? כן.‬ ‫-אני אשמח לנסות אחד מאלה.‬
‫אני שונא אותך.‬
‫איזה טעם אתה רוצה?‬ ‫-לא משנה.‬
‫מה מוכן תכף? שוקולד? כן.‬
‫ריצ'רד צריך לאכול שוקולד. בשביל אבא.‬
‫נחמד.‬
‫הוא היה אוכל שוקולד.‬ ‫-שוקולד?‬
‫הוא היה אומר, "יש לך שוקולד? חכה".‬
‫"אל תשים את הדבר הזה מעל."‬
‫"רגע, מה אתה עושה?"‬
‫"כלומר החלק של הברולה?"‬
‫"כן, אני לא צריך אותו."‬
‫איך עובר היום שלך עד כה?‬ ‫-זה החלק הכי טוב.‬
‫כן? נהדר.‬
‫כן, הגיע הזמן לעוד כריך לובסטר, אנשים.‬
‫ברוכים הבאים לרד'ס!‬
‫אנחנו מאוד שמחים שכולכם כאן איתנו היום.‬
‫בכל פעם שאני בא למיין לבקר את המשפחה,‬
‫המשפחה שלי עוצרת ב"רד'ס איטס".‬
‫זה מוסד שפועל מאז 1938.‬
‫תראו את הלובסטר הזה.‬
‫זה שווה זמן המתנה בתור,‬
‫שבעצמי חוויתי, של שעה וחצי.‬
‫זו הסיבה שאני עושה את התוכנית,‬ ‫כדי שאוכל לעקוף את התור.‬
‫תיהנה, פיל. תודה!‬
‫אני לא יודע מה כל השאר יאכלו.‬
‫פיליפ!‬
‫אני מחפש את המסיבה של רוזנטל. רוזנטל?‬
‫אלה אנחנו.‬ ‫-יש פה מישהו עם השם הזה?‬
‫יש פה הרבה אנשים עם השם הזה.‬ ‫מוניקה, לילי ובן,‬
‫וגם קארן, אשתו של ריצ'רד, וילדיהם ג'ק וטס.‬
‫והמון לובסטר.‬
‫זה מדהים.‬
‫תודה, פיליפ.‬
‫זו ארוחת בוקר טובה.‬
‫רגע, לפני שאתם אוכלים…‬
‫מה…?‬
‫אנחנו צריכים להביא לכם חמאה.‬
‫קדימה. תראו, עם הקומקום.‬
‫זה הדבר המקביל לצלחת שמגישים ב"פיטר לוגר".‬
‫נכון.‬ ‫-אחד הרגעים הגדולים בספורט.‬
‫יפהפה.‬
‫כמה בשר לובסטר יש בזה?‬
‫זה כמו כריך לובסטר‬ ‫שבתוכו יש בשר של עוד כריך לובסטר.‬
‫נכון. ברצינות, אנחנו לא מודדים,‬ ‫אלא פשוט מעמיסים.‬
‫ואו.‬ ‫-זה נפלא.‬
‫אז תיהנו, חבר'ה.‬ ‫-תודה רבה.‬
‫תודה, דבי. אנחנו אוהבים את דבי.‬
‫הידד לדבי.‬
‫כשריצ'רד ואני היינו ילדים,‬
‫שאספר לכם כמה כאלה אכלנו?‬
‫אפילו לא אחד.‬
‫הייתם מקופחים מאוד.‬ ‫-מקופחים מאוד, כפי שאימי נהגה לומר.‬
‫"ילד מסכן ומקופח שכמוך", היא נהגה לומר.‬
‫כמה אנחנו אוהבים את מיין?‬
‫אוהבים את מיין!‬ ‫-אוהבים אותה.‬
‫אני פשוט אשתה את החמאה היישר מהדבר הזה.‬
‫כולם, זאת בטי.‬
‫היי, בטי!‬ ‫-היום זהו יום הולדתה!‬
‫יום הולדת שמח!‬
‫"יום הולדת שמח‬
‫יום הולדת שמח‬
‫יום הולדת שמח, בטי היקרה"‬
‫בטי, כולם!‬
‫"יום הולדת שמח לך"‬
‫בפורטלנד נמצא הנמל הטרנס־אטלנטי‬ ‫הקרוב ביותר לאירופה,‬
‫לכן הייתה לו משמעות רבה‬ ‫בתקופה הקולוניאלית של ארה"ב.‬
‫העיר נשרפה ונבנתה מחדש כמה פעמים,‬
‫מה שעשוי להסביר‬ ‫את בנייני האבן והלבנים היפהפיים.‬
‫היי, גוגל, שיחת וידאו לג'ודי גולד.‬
‫פיליפ! איפה אתה?‬ ‫-שלום, יקירתי.‬
‫אני בפורטלנד, מיין. איפה את?‬
‫אתה אוכל טארט?‬
‫"טארטים."‬
‫שמעת פעם על מאפיית "טנדם"?‬
‫אלוהים.‬ ‫-עכשיו שמעתי.‬
‫את חייבת לבוא הנה, רק בשביל זה.‬
‫כן.‬ ‫-העניין הוא כזה.‬
‫שנה הבאה תהיה שנת ה־40 שלי כסטנדאפיסטית.‬
‫התחלתי בגיל 19.‬ ‫אתה יודע, שיחקתי הרבה בתיאטרון…‬
‫כן.‬
‫כתבתי ספר.‬ ‫-כן.‬
‫אני לא יכולה להגיד לך כמה פעמים אנשים…‬
‫לא רק בניו יורק. בכל מקום שאני נמצאת בו.‬
‫"אלוהים, ג'ודי?"‬
‫ואני כזה, "כן, ספיישל הקומדיה שלי?"‬
‫לא. מ"שמישהו יאכיל את פיל".‬
‫"זה עשה אותי רעב נורא."‬
‫הדבר הנוסף שהם אומרים, פיליפ, זה,‬
‫"את צריכה להיות בכל פרק."‬
‫הם אומרים את זה?‬
‫כן! הם אמרו שהתוכנית‬ ‫הרבה יותר טובה כשאני מופיעה בה.‬
‫מי… ממש מוזר, גם הבת שלי אומרת את זה.‬
‫כן!‬
‫ג'ודי, את אוהבת סקונס?‬
‫אלוהים. מה? אתה מנסה לענות אותי?‬
‫כן. זה מה שאני עושה.‬ ‫נהגתי לעשות את זה להורים שלי.‬
‫אני יודעת.‬ ‫-אמרתי להם,‬
‫"רוצים לראות… רוצים לשמוע מה אכלתי היום?"‬
‫ואימא שלי הייתה אומרת, "לא במיוחד".‬
‫עכשיו אראה לך בזכות מה מאפיית "טנדם"‬ ‫הפכה להיות בעלת שם עולמי.‬
‫הם מכינים לחמניית ביסקט שיש בה רק…‬ ‫-קונפיטורה.‬
‫חמאה וריבה.‬
‫זה הביסקט שלהם.‬
‫אני לא מסוגלת לעמוד בזה. אני לא…‬
‫אתה הולך לקחת…?‬
‫זה בהחלט אחד מהביסים הכי טובים בעולם.‬
‫זה נהדר בשבילך, פיליפ.‬
‫אני רק רוצה שתהיה מאושר, פיליפ.‬ ‫זה כל מה שאני רוצה.‬
‫זו המטרה שלי בחיים, האושר שלך.‬
‫לכן אני אוהב אותך. זהו זה. אני יודע.‬
‫את יודעת מה אנחנו עושים, נכון?‬
‫ביקשתי מהאנשים שאני הכי אוהב,‬ ‫האנשים המצחיקים שאני הכי אוהב…‬
‫בדיחה בשביל מקס.‬
‫כן.‬ ‫-כי זאת הייתה הפינה שלו.‬
‫כן.‬ ‫-אז הבנת.‬
‫יש לי בדיחה מושלמת בשביל מקס.‬
‫קדימה.‬
‫גרמני, צרפתי ויהודי,‬
‫הולכים לאיבוד במדבר.‬
‫הם תקועים במדבר במשך ימים. שום דבר.‬
‫לבסוף, הצלב האדום מוצא אותם ומחלץ אותם.‬
‫והגרמני אומר,‬
‫"אני כל כך עייף וצמא. אני צריך בירה."‬
‫והצרפתי אומר, "אני כל כך עייף וצמא.‬ ‫אני צריך יין".‬
‫והיהודי אומר, "אני כל כך עייף וצמא",‬
‫"יש לי סוכרת!"‬
‫זה נהדר! אני לא מאמין…‬ ‫-אהבת?‬
‫מעולם לא שמעתי את הבדיחה הזאת.‬
‫אה, נכון.‬ ‫-זה נהדר.‬
‫זה מסתדר עם התלונות של העם שלנו, נכון?‬
‫כן! המתלונן…‬ ‫-כן. אנחנו אוהבים את זה. זה מושלם.‬
‫אימא שלי, שתנוח על משכבה בשלום,‬ ‫מעולם לא הייתה צמאה.‬
‫היא הייתה "מיובשת". מבין?‬
‫"את אולי צמאה, אבל אני…"‬
‫"לא, אני מיובשת."‬
‫כן. טוב, ג'ודי. אנחנו אוהבים אותך.‬
‫נתראה.‬ ‫-אני אוהבת אותך!‬
‫נתראה בקרוב.‬
‫עוד מקום אחד לבקר בו.‬
‫במעלה החוף, בוויסקאסט שבמיין,‬
‫נמצאת החווה האורגנית‬ ‫שמונעת רק על ידי סוסים, חוות פריחת הכוסמת.‬
‫זהו גן עדן, ולמזלי,‬ ‫יש לי קרבה משפחתית למקום היפהפה הזה,‬
‫כי הדודן שלי ואחותו איימי,‬ ‫יחד עם בעלה ג'ף,‬
‫הם הבעלים של המקום,‬ ‫ומנהלים אותו יחד עם ילדיהם אסא, רות ולאה.‬
‫הם הזמינו את כל המשפחות לכאן לארוחת ערב.‬
‫אבל קודם, מה דעתכם על פרק נוסף‬
‫ב"משהו שפיל צפוי להיות גרוע בו".‬
‫כבשים. שלום.‬
‫אני פיל. אני אהיה הרועה שלכם היום.‬
‫זאת התגובה הנפוצה‬ ‫כשאני אומר לאנשים שאני אצטרף אליהם.‬
‫קיט! הינה.‬
‫תיגש. תעצור. תעבור מסביב.‬
‫היי. מה שלומך?‬
‫תעבור מסביב. יופי.‬ ‫-אנחנו הולכים לשם.‬
‫קדימה, כבשים. קדימה!‬
‫לא, מכאן.‬
‫תירגעו, תלמידים.‬
‫ככה לא מתנהגים.‬
‫זה הבעייתי. נראה שמצאת אותו.‬
‫היי, לאן אתה הולך? לא.‬
‫קדימה. תעצור!‬ ‫-זה אסון.‬
‫לא. היי. תעברו מסביב.‬
‫יופי, לכאן. בסדר.‬
‫ובדיוק כשאפשר לומר "זה מספיק, חזיר",‬
‫אחד מהם ברח.‬
‫יש לנו עוד אחד.‬
‫כן. זאת ההזדמנות שלך, פיל.‬
‫הינה. תפוס רגל.‬ ‫-לתפוס רגל? באמת?‬
‫כל רגל תתאים. פשוט תתפוס…‬
‫הינה. תחזיק חזק. רות, תתפסי אותה.‬
‫קדימה!‬
‫היי!‬
‫הינה.‬
‫נחמד.‬
‫הצלחנו.‬
‫זה נהדר.‬ ‫-פשוט ככה.‬
‫להתראות, ג'ף!‬
‫אני יכול להיות ברודאו עכשיו.‬
‫הרודאו הכי גרוע בעולם.‬
‫איימי, אני מבין שאת מחליטה מי מסתפר.‬
‫כן.‬ ‫-אם כבר מדברים, ג'ף צריך להסתפר?‬
‫כן, האמת שכל המשפחה צריכה.‬
‫כן.‬
‫שנבחר את הכי גדולה בשביל פיל?‬
‫מה?‬
‫אני צריך את הקטנה והעדינה ביותר.‬
‫כן, מי הייתה הבועטת האמיתית, ג'ף?‬
‫זאת שהחטיפה לך בסנטר?‬
‫היא יפה.‬ ‫-כן, בואו נטפל בה.‬
‫היא תהיה שלך, פיל.‬ ‫-בסדר.‬
‫היא נראית מתוקה.‬
‫פיל צריך תלבושת לגז?‬
‫בהחלט.‬ ‫-יש תלבושת?‬
‫יש תלבושת, כן.‬ ‫-אלוהים.‬
‫מסתבר שלצורך גזיזת כבשים‬ ‫אני צריך ללבוש תלבושת מביכה.‬
‫עכשיו זה באמת מתאים.‬
‫כשהשמש זורחת, חושפים שרירים.‬
‫חלקכם אולי תוהים,‬
‫"יכול להיות שפיל פשוט אוהב‬ ‫ללבוש תלבושות מטופשות?"‬
‫לא, אלה הדברים האמיתיים‬ ‫שאנשים אמיתיים לובשים.‬
‫הם פשוט נראים מטופשים על הדבר הזה.‬
‫אז אתם לובשים את זה‬ ‫כדי להרגיש את הכבשים טוב יותר?‬
‫לא, לובשים את זה‬ ‫כדי להרשים את הנשים שאוספות את הצמר.‬
‫אוי. סליחה, גבירותיי.‬
‫ועכשיו כשאני חצי עירום,‬ ‫ג'ף מדגים איך לעשות את אותו הדבר לכבשה.‬
‫רואה את רגל שמאל שלי כאן בירך שלו?‬
‫כן.‬
‫ברגע שאסובב אותו, אני מוציא אותה.‬
‫כמו מהלך בהאבקות.‬ ‫-ואז הוא נופל.‬
‫כן. בסדר. ככה גוזזים כבשים.‬
‫תראה את הצמר.‬
‫יפהפה. כן.‬ ‫-נכון שזה יפהפה?‬
‫צריך להתקרב כמה שיותר לעור,‬
‫כדי לקבל חתיכה ראויה,‬
‫כדי שיהיה אפשר להכין, לא יודע, סוודר.‬
‫אני מוכן.‬
‫תראו את זה.‬ ‫-ופתאום קיבלנו עז.‬
‫ואו.‬
‫קלי קלות.‬
‫"קלי קלות."‬
‫אני בטוח שזה ילך לך בקלות, פיל.‬
‫היי, כבשונת.‬
‫היא נראית רגועה למדי.‬ ‫נראה לי שאתה יודע איך להתמודד עם כבשים.‬
‫שמור אותה בין הברכיים שלך.‬
‫בסדר. הכול צריך להיות בצד הזה.‬
‫לשם ובמעלה הרגל. תשאיר את הרגל מאחור.‬
‫רגל אחורה, עד שהרגל הזאת‬ ‫תהיה מאחורי כל הרגליים שלה.‬
‫בין הברכיים.‬
‫חשבתי רק על דבר אחד.‬
‫אני לא רוצה להכאיב לחיה המסכנה הזאת.‬
‫היא כבר מושפלת לעיני מצלמות טלוויזיה.‬
‫יופי. הינה.‬
‫בסדר.‬
‫שנסיים בכך?‬ ‫-כן.‬
‫מה דעתך?‬ ‫-אני חושב שזה מצוין בשביל פעם ראשונה.‬
‫הצמר שייצרתי היום‬ ‫יתאים אולי למחממי אוזניים קטנים,‬
‫ממש קטנטנים, שמתאימים לתינוקות.‬ ‫זה מה שהצלחתי להפיק היום.‬
‫יש לי שאלה אחת.‬
‫מה השאלה?‬ ‫-איך הפכת להיות חלק מהמשפחה הזאת?‬
‫זה לא מה שאנחנו עושים.‬
‫אנחנו לא אנשי כבשים.‬
‫אני נכנס לאמזון וקונה סוודר.‬
‫זה הכי קרוב שהגעתי לדבר הזה.‬
‫טוב, אתה יודע, אף פעם לא מאוחר מדי להתחיל.‬
‫ואני אוסיף… אוי!‬
‫שמעתי את זה.‬
‫תודה שהיית נחמדה.‬
‫איזו מתוקה.‬
‫אני טוב בזה? לא.‬
‫שאעשה את זה שוב? כנראה שלא,‬
‫במיוחד אם הצמר או הכבשה שלכם חשובים לכם.‬
‫עם זאת, אני שמח שעשיתי זאת.‬
‫זה תקף להרבה דברים.‬
‫אנחנו שונאים דברים מסוימים,‬ ‫אבל אז עושים אותם,‬
‫וברוב המקרים הם לא כאלה גרועים.‬
‫ולמדתי עוד מיומנות שאוכל להשתמש בה.‬
‫אני אהיה דייג לובסטרים אם אצטרך.‬ ‫אני אהיה גוזז כבשים אם אצטרך.‬
‫אני יכול לעשות את זה.‬
‫זה הלך כל כך טוב.‬
‫ניקיתי מעצמי את הצמר והלנולין,‬
‫כדי שאהיה נקי‬ ‫לקראת מה שאני באמת טוב בו – אכילה.‬
‫ג'ף, איימי ומשפחתם‬ ‫פרסו בפני כולנו שטיח ירוק,‬
‫והציגו בפנינו את החווה ואת הדברים המדהימים‬
‫שהם מייצרים במקום החלומי הזה.‬
‫רוצה להגיד לי היי?‬
‫היי, פיל.‬ ‫-היי.‬
‫אני כל כך שמחה שבאתם הנה, וכל האוכל…‬
‫כן.‬ ‫-הוא מהחווה שלנו,‬
‫חוות פריחת הכוסמת.‬
‫חוות פריחת הכוסמת, כולם.‬
‫זכרו את השם.‬ ‫-הגבינות, הירקות והבשר הם מהחווה.‬
‫אלה ירקות טריים מהחווה,‬ ‫וזו קערת החרס שהכנתי.‬
‫אפשר לעשות את זה?‬ ‫-תעשה את זה.‬
‫מה דעתך על זה, פיל?‬
‫זה מדהים.‬
‫אלה התרנגולות שלכם?‬
‫כן. אלה התרנגולות שלנו.‬ ‫-אלוהים. אני מת לאכול אותן.‬
‫וגם הטלה שלנו.‬
‫אלוהים. לא ההוא ש…‬
‫לא. הוא עדיין חי.‬
‫למדי.‬ ‫-תודה לאל.‬
‫אחרת האשמה שלי הייתה עצומה.‬
‫אסא, רוצה לטעום קודם?‬
‫בטח.‬
‫אני נוהג להשתמש בילדים‬ ‫כדי לבדוק את האוכל שלי.‬
‫אולי לא כולכם יודעים, אבל,‬
‫מוניקה גילמה את איימי מקדוגל‬ ‫ב"כולם אוהבים את ריימונד".‬
‫אבל איימי מקדוגל האמיתית שהשתמשנו בשמה…‬
‫נמצאת שם.‬
‫זו איימי מקדוגל האמיתית.‬ ‫-איימי מקדוגל האמיתית.‬
‫אפשר לעזור?‬
‫כן, בוא תדבר עם התרנגולת הזאת, פיל.‬
‫תראה כמה זה מהמם.‬
‫ג'ף עשה את כל העבודה.‬ ‫אני לוקח את כל הקרדיט.‬
‫כן!‬
‫הטלה מוכן!‬
‫בואו, כולם.‬
‫הכול מהחווה. נכון?‬
‫מוניקה וקארן קטפו את העגבניות.‬
‫אלה גם תפוחי אדמה מהקרקע.‬
‫העניין עם סלק הוא‬ ‫שאתה צריך לזכור שאכלת אותם.‬
‫מיין. אני מבין.‬ ‫אני מבין למה אנשים גרים פה.‬
‫אני מבין מה נהדר במקום הזה.‬
‫הנשמה שברחובות, הידידותיות של האנשים.‬
‫תראו את זה.‬
‫הדרך שבה זה משתלב בהרמוניה עם הטבע.‬
‫זה מלמד אותי שאנחנו במיטבנו כמדינה,‬
‫אני חושב, ואולי זה גם תקף לכל העמים בעולם,‬
‫כאשר אנחנו עובדים‬ ‫וחיים בהרמוניה עם מה שסביבנו,‬
‫כלומר, המתנות שהטבע מעניק לנו.‬
‫את אוכלת ככה כל הזמן?‬
‫אני אוכלת ככה כל יום.‬
‫אני גרה בחווה נהדרת.‬
‫זה דומה מאוד לגן עדן, נכון?‬
‫דומה מאוד לגן עדן.‬
‫אני אוהב הכול באנשים האלה,‬
‫באדמה הזאת,‬
‫בארץ הזאת, בעולם הזה.‬
‫בואו נשמור על זה, אנשים.‬
‫זה מספיק "מיין" בשבילכם?‬
‫- רוחו של פול רוויר – פורטלנד, מיין -‬
‫תרגום כתוביות: לאה שרמן־קיש‬
‫- מכבסת ניו סיסטם -‬