NETFLIXOVA DOKUMENTARNA SERIJA
O, kapetane Tome.
Bok, Phile.
Odgovorit ću na pitanje koje mnogi postavljaju:
Odakle dolaze jastozi?
Dobro došao na Lucky Catch. Lako se zaprljati, trebat ćeš ovo.
Nosim ih kad pripremam juhu.
Izgledaš sjajno. Zadnje što trebaš…
-Da? -…jest šešir za ribolov.
Ozbiljno?
Kratka strana ide naprijed.
Glupi Richard!
Već mi je mučno.
Sretan, gladan čovjek
Putuje diljem mora i kopna
Pokušava razumjeti
Umjetnost tjestenine, svinjetine, piletine i janjetine
Vozit će prema tebi
Letjet će prema tebi
Pjevat će za tebe I plesat će za tebe
Smijat će se s tobom
I plakat će s tobom
Samo jednu stvar traži zauzvrat
Nahranite ga, nahranite
Neka netko nahrani Phila
Neka ga netko odmah nahrani
Portland u Maineu prvi je Portland.
Portland u Oregonu nazvan je po njemu.
Tako je.
To je najveći grad u ovoj divnoj državi,
u gornjem desnom kutu SAD-a.
Čvrsta obala, čvrsta zemlja, čvrsti ljudi.
Zapravo sam u rodu s nekima od njih
i upoznat ćemo ih kasnije.
No nisam ovdje samo zbog obitelji.
Pazite ovo, prema časopisu Bon Appétit Portland u Maineu
najbolji je kulinarski grad u Americi.
Što me podsjeća na jastoga.
Kapetan Tom vodi me svojim brodom Lucky Catch
da ih izvučemo nekoliko iz slane dubine.
Dakle, isplovit ćemo
i izvaditi nekoliko vrša s dna.
-Da. -Na dnu su tri dana
-od zadnjeg pregleda. -Dobro.
Ne znamo što je u vršama dok ih ne izvučemo.
Ponekad su prazne, ponekad su pune, trebat će nam malo sreće.
Koliko daleko idemo?
Idemo još oko dva i pol kilometra prema otvorenom moru.
Ima li morskih pasa?
Ovdje u 37 godina nikad nisam vidio morskog psa, ali ima morskih pasa.
Ovo bi mogle biti Ralje Pet.
Lovi brod!
U redu, vrijeme je za posao.
Stižem, Tome, stižem.
Vidiš onu bijelu bovu s crvenim vrhom i zelenom prugom?
-Da. -Ona je jedna od naših.
Prve dvije vrše su na dubini od oko 15 m.
-Da. -Dvije su vrše.
Nećemo znati što je u njima dok ih ne izvučemo na brod.
-Lov na blago! -Lov na blago.
Dobro.
-Hej! Mazel tov! -Hej! Jastozi.
Evo ih, Phile.
-Još jedna! -Što je u drugoj?
Samo nekoliko.
Ženka s jajašcima.
-Jajašca su na unutarnjoj strani repa. -Dobro.
Izlaze kroz dvije rupe ispod treće noge,
prelaze preko žlijezde, postaju ljepljive i lijepe se na rep.
Prije no što je oslobodimo, označit ćemo je kao rasplodnu ženku.
-Da. -Na repnoj lepezi s desna
napravit ćemo ožiljak. On je oznaka rasploda.
Tako će imati oznaku i nakon što otpusti jajašca.
-Vraćat će je u ocean. -Automatski. Dobro.
-Dobro. -Zbogom, dušo.
Bok.
Živi dugo i uspješno.
-Dakle, od očne duplje jastoga… -Dobro.
…do ruba zatka mora biti barem 8,25 cm.
-Dobro. Njega ćemo zadržati. -Da.
-Dobro, ide u lonac. -Evo ga.
-Oprostite, gospodine. -Premalen je.
Premalen.
Rođen slobodan
Napravi još jastoga.
-Uštipnuli su te? -Da. Svaki put boli.
Svaki put boli!
Uspio je. Dospjeti u lonac.
-U lonac. -Da. Velik je.
Možda se vidimo večeras.
-Moramo napraviti mamac. -Snimimo kako ovime šamaram Richarda.
Dobro, Phile. Da. Nemoj upasti s vršom.
„Nemoj upasti s vršom.“ Kredo lovca na jastoge.
Reći ću ti kad.
Jedan, dva, tri, gurni.
Bravo.
Kul!
Mislio sam da mi ova vještina neće trebati u životu,
ali ispada da bi mogla biti korisna. Tko zna?
Netflix bi mogao reći: „Dosta više s njim.“
Onda će mi trebati novi posao.
Mogao bih biti lovac na jastoge.
-Znaš o čemu razmišljam? -O čemu?
Sendviču od jastoga.
Ako dođete u Portland u Maineu, vozite se 20 minuta
do parka Fort Williams na rtu Elizabeth.
Pogledajte jedan od najvećih svjetionika, možda najpoznatijeg u Americi.
A park oko njega je toliko prekrasan.
Vidjeti obalu Mainea…
Mislim, ta obala nije slučajno poznata.
Predivna je i divna.
Na parkiralištu je kamion za hranu Bite Into Maine.
O, da. Čitao sam o ovom mjestu. Bok.
-Bok! -Sarah?
-Da. Vi ste Phil? -Jesam.
-Bok, Phile. -Opa, velik izbor.
Znate što? Odabrat ću vam nešto.
-To mi se sviđa. -Dobro.
-Bit ću za stolom broj dva. -Sjajno. Donijet ću vam hranu.
Evo ga.
Zbog ovoga se dolazi u Maine. Sendviči od jastoga.
Imamo curry. Ovo je wasabi.
-Da. -Ovo je chipotle.
-A picnic… -Da?
…ćemo preliti maslacem.
-Probajte sok od borovnice. -Hvala.
Ovo je najbolje: prelit ću maslac na picnic.
-Vi ste sluškinja za maslac? -Da! Spremni? Ne želite ovo propustiti.
-Izvrsno. -Dobro.
Čekajte, trebamo pomoć. Natalie.
-Ona je voditeljica produkcije. -Bok.
-I danas će nam pomoći. -Jedem gotovo sve.
Zato mi se i sviđa. Prava je.
-Ja sam strvinarka. -Koji ćete prvi?
Mislim da je maslac upravo nanesen.
-Da. -Zar ne?
Da vidimo što Natalie misli prije nego ga pojedem.
-Čekaš moju reakciju? -Da, što ako umreš?
-Dobro? -To volim.
-Ovo je hladan sendvič s maslacem? -Da.
-Zato ga zovete „piknik”? -Da.
-Unutra je coleslaw… -Jako je dobar.
O moj Bože.
-Doći će galebovi. -Napast će te.
Ima li tko crijevo?
Eno oceana.
Idemo.
-Ovaj je wasabi. -Bojiš li se?
Uvijek. Koliko je ljut wasabi?
Nije prejak. Samo je malo ljut.
-Pustila sam te prvog. -Mislim da ga majoneza malo razblažuje.
Znate što radite.
-Koliko se dugo bavite ovime? -Jedanaest godina.
-Ovdje je sjajno jesti sendvič od jastoga. -I prekrasno je!
Maine!
Nije strašno.
To vam je novi slogan.
Kušajmo chipotle.
Samo da ljudi znaju, ne možete ih dobiti u Chipotleu.
Ukusno.
Često govorim „ukusno“.
Možda da smislim nešto umjesto „ukusno“.
Ne! Ne mogu.
Neke su stvari ukusne. Žao mi je. Tako se kaže.
Želite da kažem…
Preobraž… avajuće?
Očito mi je teško izgovoriti tu riječ. Što kažete na „ukusno“?
Zašto su sve ove riječi potrebne u svijetu hrane?
Zašto jednostavno ne kažem „mmm“,
ili „uuu“,
ili „ha-ha“,
ili „hi-hi“?
Ovo su moje riječi za vas.
-Posljednji je curry. -Curry!
Ajme. Jako ukusno.
-Dobar je? -Odličan.
U indijskim restoranima obično ne dobijete jastoga.
-Koji ti je bio najbolji? -Svi su odlični.
Ali ovaj me najviše oduševio.
Neuredan sam, neuredan
Pogledajte mi hlače!
Ovo izgleda kao mjesto zločina.
„NEKA VAM JE MIRNO MORE“
PEKARNICA
Jako dobro!
Imam prijatelja iz Los Angelesa. Zove se Alex Edelman. Sjajan je komičar.
Jako duhovit mladić. Obožavam ga.
Htio sam ga odvesti u Duckfat Friteshack.
Nećeš vjerovati. Pogledaj mi vrh nosa.
-To nije ništa. -Imam prišt na vrhu nosa.
Jedva se vidi.
Prikrivaju ga.
Nemoj žmiriti.
Ja sam u redu?
Da, dobar si.
Znaš, htio sam operaciju nosa. Jesam li ti pričao?
Kao srednjoškolac sam ušao i pitao…
Rekao sam: „Želim da mi operirate nos. Obavite to.“
Rekao si roditeljima?
Liječniku, no rekli su da ga ne mogu povećati. Kažu da je ovo najveći…
-Ovdje je cijeli tjedan. -Kako ti se sviđa Maine?
Prekrasan je. Portland je nominalno grad, ali je gradić.
Doima se kao neki viktorijanski san, znaš?
Taj se san nastavlja ovdje, osim ako ste patka.
Krumpirići na belgijski prže se u pačjoj masti,
a pačje jaje je na krumpirićima s umakom i sirom.
O, Bože.
Prvo moramo kušati same krumpiriće
Vrući su.
Jako su ukusni.
Mogu li imati tu čast?
Da, izvoli. O, Bože.
Ali ovo je umak, komadići sira i pačji confit.
Pačji confit najbolje je što možete učiniti patki.
Treba li sve pržiti u pačjoj masti?
Da, možda.
Pitaj me što sam danas radio.
-Što si danas radio? -Lovio sam jastoge…
kao da nisam Židov.
-Jesi li kojeg ulovio? -Jesam.
Nikad nisam jeo jastoga. Nikad. Nikada nisam jeo raka.
-Dobro. Hraniš se… -Ni školjke.
-Postoje propisi o hrani. -Ali nitko mi ne može opisati okus.
Zamisli vrlo čvrstu ribu. Jesi li ikad jeo grdobinu?
-U restoranu? -Nisam jer mislim da nije košer.
Ne mogu pratiti tvoja pravila.
Ograđen sam električnom ogradom svoje pobožnosti.
Ne bih smio ni ovo jesti.
Ovo je uvreda mojoj ješivi.
Ali ja…
-I ja sam. -Jesi!
-Obitelj. -Znaš koliko se mojih predaka gnuša
-u ovom trenu? -I mojih!
-Da. -Ali to su radili preda mnom.
Krumpirići su možda hrana bez koje ne mogu živjeti.
Ponekad gledam emisiju i mislim: „Ne može biti toliko ukusno.“
Ako ovo gledate i mislite:
-„Je li to…?“ Toliko je ukusno. -Da. Reci im.
-Toliko je ukusno. -Da!
Volim Alexa. Sjajan je komičar. Osim kad me oponaša.
Dođe u moju kuću.
Na filmsku večer. I imamo boca vina napretek.
-Dobra epizoda. -Moja djevojka kaže:
„Tvoja imitacija Phila antisemitska je i točna.”
A kad nešto voli kaže: „O, sviđa mi se.“
„O, sviđa mi se.”
To je čista radost filtrirana židovstvom.
To je divno.
-Vrijeme je za desert. Imamo čokoladu. -O, Bože.
Karamela s karamelom od pačje masti i milkshake od borovnice.
Stavili su dvije slamke. Znaš što moramo učiniti.
Moglo bi doći do nos-pokalipse.
-To je klasičan potez! -To je potez iz zalogajnice.
-Dobro je. -Sviđa ti se? O, sviđa mi se!
Blizu sjeverno nalazi se grad Brunswick. U jednoj sporednoj ulici nalazi se kuća.
U ovoj je kući čarobno mjesto zvano Spindleworks.
-Gdje mi je najdraža rođakinja? -Gdje je moj najdraži rođak?
Phile!
-Lijepo. -Lijepo!
Imam sreće što imam divne ljude u obitelji,
ali ona mi je jedna od najdražih. Ovo je Anna.
Dolazi u Spindleworks već 30 godina.
To je velik dio njezina života.
Htio sam pokazati što je Spindleworks
jer ga volim i znam da ga i ti voliš, pa sam htio da me provedeš.
Može, kompa.
Ova tura je o umjetnosti, ljubavi i hrani.
Tri stvari koje volim, uz još jednu.
-Koju? Piće?
-Tebe. -Mene!
Da. Piće.
-Da. Dobro. -Moj omiljeni rođak.
-Idemo. -Nemoj reći Richardu!
-Bok, Phile. -Drago mi je.
Nancy pozdravlja ljude. Voli biti ovdje i svakoga tko dolazi,
čak i s ulice, pozvat će unutra.
Brian Braley voditelj je u Spindleworksu.
Kuća ima malo više od 280 metara kvadratnih.
Ovdje stvara više od 40 umjetnika dnevno,
a cilj nam je da umjetnici budu samostalni,
da mogu ostvariti karijeru kao i drugi umjetnici,
a mi ih podupiremo da žive ispunjen i uključiv život u zajednici.
Prekrasna djela na zidu. Reci nam nešto o Spindleworksu.
Ovo je naš slikarski atelje. Tu se događa čarolija!
-Da. -Nešto poput
čarobnog tajanstvenog putovanja kroz umjetnost.
Da.
Sve slike su naše.
Bavimo se svime.
Bavimo se fotografijom.
I svakojakim medijima.
-Tekstilom. Samo recite i mi to radimo. -Sve je na jednom mjestu.
-Tamo je razboj, zar ne? -Da.
-Pokazat ću ti. -Hajde.
-A ovo će biti šal? -Da.
Vrlo lijepo pristaje svakome. I razboju.
Imam novi citat: „Ništa posebno.“
Da.
Dobar je.
LOKALNO - RUČNO IZRAĐENO
-U trgovinu. -U trgovinu.
Da, tako da ljudi mogu doći i kupovati sjajne stvari.
-Izrađujemo stolice. -Da.
-Stolarstvo. -Da.
-Jastuci. Ovo je prvi koji sam izradila. -Da ga vidimo.
-I na prodaju je. To je taj. -Sjajno. Mogu li ga kupiti?
-Ako želiš. -Dobro. Koliko košta?
-Dvadeset i pet dolara. -Dajem ti 40 dolara.
-Četrdeset? -Mislim da vrijedi 40.
Bože, Bože, tko ima 40?
Opa! Daj.
-Koliko ti je trebalo da…? Opa! -Godinu i pol.
Prekrasan je.
Sve ručno, sama.
Jako sam impresioniran.
Gledajte, svi.
Ovo je izdana knjiga Anne McDougal.
-Da! -Pogled unatrag.
-Da. -Što gledamo unatrag?
Kako je moj novi život počeo ovdje
-u Spindleworksu i kako mi oblikuje život. -Da.
Imam Downov sindrom, ali i sindrom radosti.
Imam sjajnu obitelj, poput Philipa,
koji mi je najdraži.
-Pomozi mi. -Da, a ne Richard, zar ne?
Volim Richarda!
Ne! Ja sam najdraži.
Ne zadirkuj brata.
„Ne zadirkuj brata,“ kaže. Vrlo mudar savjet.
„Koji si drugi savjet htjela dati Philipu?”
Bez šala o ženama jer volim Monicu.
Jedino te znam.
U redu, smiješ. Ali nemoj joj reći.
Što još reći o važnosti umjetnosti?
Već sam rekao da se ne može bez nje.
Zapravo, ona je odgovor.
Bili su tako dragi, gostoljubivi i velikodušni da sam morao nešto učiniti.
Barem ih odvesti na sladoled. Idemo, ekipa.
Ovdje ćemo prijeći ulicu.
Dobro.
Stigli smo.
Čiji je sladoled od kave?
Barry i Larry! Tko voli Barryja i Larryja? Pogledajte ovo.
Vrlo je poseban. Ima kornet na vrhu, poput šešira.
-Još jedan od vanilije. -To bi bio moj.
Izvoli, kompa. Još jedan Barry i Larry.
Svi ste zadovoljni? To mi se sviđa.
-Nancy, kakav je? -Dobar.
Koji si ti uzeo, Phile?
Čokoladu s čokoladnim mrvicama.
Lijepo.
Jer volim čokoladu.
Sretan sam što sam proveo vrijeme s vama i vidio što radite.
Jako sam se zabavio i svaki dan bi trebao imati malo sladoleda.
Mahnite ekipi.
-Hvala, ekipa! -Bok!
Hvala!
I mom drugom rođaku Richardu!
Ovakva sjajna mjesta,
nevjerojatni hot dogovi i pivo u Thirsty Pigu,
talijanska hrana od farme do stola, Jakea Stevensa iz Leewarda
i vrhunski meksički roštilj u Terra Lingui,
zaslužna su za Portlandov ugled
izuzetnog kulinarskog odredišta.
Danas sam u Biddefordu, starom industrijskom gradu,
s Donom Lindgrenom.
Don je stručnjak za povijest grada.
Kad su se ovdje otvorile tekstilne tvornice?
Počele su se graditi 1830-ih i 1840-ih.
Da.
Sve su ovisile o vodi kao izvoru energije.
Pomisliš da desetke hektara industrijske proizvodnje
u potpunosti pokreće rijeka.
Tvornice su nastale samo zato što je ondje bio vodopad.
Geniji su smislili kako iskoristiti snagu vode, čistu energiju
i nastala je civilizacija na ovom dijelu rijeke.
Samo ti pokazuje da smo ništa bez prirode.
U starim zgradama sad su nova poduzeća, startupi, pivovare, takve stvari.
Don ima svoju posebnu trgovinu.
Don je vlasnik knjižare Rabelais.
To je nevjerojatan muzej.
Drevni recepti, drevne kuharice.
Apsolutno fascinantno.
Želim te pitati o jednom od glavnih sastojaka Mainea.
Da.
-Često ćemo ga viđati. -Da.
Reci mi je li ta legenda istinita.
Hranili su ih zatvorenicima, a zatvorenici su se žalili:
„Dosta je jastoga svakog dana.“
Onda je Teddy Roosevelt rekao da mu se sviđa
i jastog je postao popularna hrana.
Nažalost, to nije istina.
Maine je vodio dobre zatvorske dosjee.
Nema pobune kad zatvorenici kažu da je dosta. „Ne možemo više.“
Teddy Roosevelt vjerojatno ih je popularizirao,
ali jastog se uvijek smatrao traženom luksuznom hranom.
Bio je ludo ukusan.
Ukusan. Najbolji je.
Palace Diner. Dame su pozvane.
DAME SU POZVANE
Don i ja nađemo se poslije na ručku u ovoj preslatkoj stvari.
Ovo je mjesto za mene.
Ovo je jedno od Donovih omiljenih mjesta, lokalna institucija Palace Diner.
Možda je najbolja zalogajnica na svijetu.
Danas je ovdje jedan od kuhara i vlasnika, Greg Mitchell.
Primijetio sam da piše „Dame su pozvane“.
Zalogajnica postoji od 1927., kad su tvornice još radile.
To je značilo da su svi dobordošli.
-Čak i dame smiju. -Ja ne bih tako, ali to je vaše mjesto.
Da.
-Želite li kavu? -Molim vas!
-Sigurno često dolaziš ovamo. -Od početka.
Imaju jako mali jelovnik.
Nekoliko stvari za doručak, nekoliko za ručak,
ali sve što rade je savršeno.
-Dvostruki francuski tost. -Za mene.
Skoro sam ga zgrabio.
Znaš, ovi su dečki bili prvi
u kulinarskom razvoju grada. Uzbudljivo je to vidjeti.
-Sada nešto stiže. -Sada!
-Ovo je goveđi haše. -Opa!
Tjedan dana u marinadi. Pečen na grilu.
-To je to. -Idemo.
Imamo topli sendvič s tunom i palačinke od mlaćenice.
-Mora da je to pravi javorov sirup. -U Maineu je samo takav.
Imamo i… žao mi je, cheesburger.
-Cheeseburger. -Sendvič s prženom piletinom.
Što?
Pogledajte to.
Bok svima!
Deluxe sendvič od slanine, jaja i sira.
-Volim deluxe. -I današnji omlet.
Karamelizirani luk i cheddar.
-Valjda će biti dovoljno tanjura za druge. -Opa! Pogledaj.
O, moj Bože. To izgleda gotovo kao japansko jaje.
Znamo tehniku.
Gdje ste se obrazovali?
Uglavnom sam samouk. Radio sam u New Yorku u konobi Gramercy.
-Radio sam u restoranu… -Čekaj malo da ovo napravim.
Volim kad se geniji usredotoče na važne stvari.
Volimo nešto manje ambiciozno i onda rasturiti.
Ne, to je najambicioznije jer svi poznaju tu hranu.
I nema se iza čega skrivati. Jednostavno je. Svima je poznata.
-Tako je. Svi su stručnjaci. -Da.
-Richarde, ne budi glup. -Ne, neću.
Primijetio sam
da je svaka ta stvar možda najbolja koju sam kušao u svom glupom životu.
Što se događa?
To je samo najčudesniji…
sendvič s tunom na svijetu.
-Najbolja tradicionalna hrana. -Da.
Omlet! Jesi li gledao Defending Your Life?
Albert Brooks dolazi u raj i odlaze u kafić.
Naruči omlet i dođe i to je nešto najljepše i savršeno.
Rekao je: „To je najbolji omlet u mom životu. Ovo je fantastično!“
„Da, sjajno. Možeš imati koliko želiš.“
To je raj. Zar ne?
Evo nas.
Cheeseburger deluxe. Od ovoga sam živio na faksu.
Čujem da je krumpir mrak.
Skuhaju se, zgnječe i prže.
Ako ih zgnječite, više se sprže.
-Sviđa vam se? -Itekako.
Kakav je tost?
Nevjerojatan je. Jako je gust i težak, ali i tako dobar.
Meni je lagan i pahuljast.
-Stvarno? -Da.
-Dobro. -Da. Ali to sam samo ja.
Vidiš kako je kad pozoveš žene?
Ispričavam se.
Bicikl s bruléeom? Što je to?
Ako je to što mislim, mogao bih biti dobra mušterija.
Oprostite, hoćete li uskoro stati?
-Stajete? -Da, stajem.
-Poslužit ćete me? -Da.
Kad je stao, otkrio sam da je to mladić Charlie Compton.
Počeo je to raditi s 15 godina.
Sad je jako star, ima 21 godinu.
Kad ste to smislili?
Prvu sam godinu srednje škole putovao Europom s obitelji
i svi smo odabrali različita mjesta na temelju onoga što smo željeli raditi.
Moj je brat otišao u Nizozemsku i Englesku na nogomet,
a ja u Francusku i Italiju radi kuhanja.
Naučio sam raditi crème brûlée u Parizu.
Ma daj. Naravno, vi pravite crème.
-Da. -Posipate je šećerom.
Limenka propana s bacačem plamena.
-Recimo. -I to je to.
-Da. -To je sjajno.
-U redu, kušajte. -Moram kucnuti. Slušajte.
Savršeno.
To želite kod brûléea.
Napravili ste čokoladni puding
s lijepom, hrskavom koricom na vrhu.
Zvati to puding uvreda je Francuzima.
Znam.
Prijatelji…
jeste li jeli crème brûlée?
Mislim da nismo.
Želite probati?
Mama, želiš li to probati?
-Da. -Da?
To je bio fantastičan odgovor.
-Mi smo iz Zambije. -Da?
Mislim da to ne radimo u Zambiji.
-Stiže. -Hvala.
-Nema na čemu. Kako se zovete?
-Marian. -Bok, Marian. Ja sam Phil.
-Phil. O, Bože. -Kako se vi zovete?
-Chumba. -Chumba.
-Drago mi je. -I meni. Uživajte.
Slatko. Kako se u vašoj zemlji kaže „živjeli“?
„Živjeli“.
Vidim dobre stvari u budućnosti ovog mladića.
Tko voli med i lavandu?
Tko voli klasičan crème brûlée?
-A tko voli čokoladu? Da. -I ja bih volio probati.
Mrzim te.
-Kakav okus želiš? -Bilo koji.
-Sad je čokolada? Da. -Richard treba čokoladu. Za tatu.
Lijepo.
-On bi jeo čokoladu. -Čokoladu?
Rekao bi: „Imate čokoladu? Čekajte. Nemojte to staviti na vrh.“
„Što radite? Brûlée? Ne treba mi to.“
-Kakav vam je dan? -Ovo je najbolji dio.
Da? Odlično.
Vrijeme je za još jedan sendvič s jastogom.
Dobro došli u Red's! Sretni smo što ste danas ovdje.
Svaki put kad dođem u Maine posjetiti obitelj,
moja obitelj svrati u Red's Eats.
To je institucija koja posluje od 1938.
Vidi ovog jastoga.
Zbog ovoga vrijedi čekati,
a čekao sam sat i pol.
Zato radim seriju, da mogu ići preko reda.
Uživajte, Phile. Hvala!
Ne znam što će drugi jesti.
Philipe!
Tražim Rosenthale. Rosenthal?
-To smo mi. -Ima li Rosenthala?
Mnogo ih je. Tu su Monica, Lily i Ben,
Richardova žena Karen i njihova djeca Jack i Tess.
I puno jastoga.
To je prekrasno.
Hvala, Philipe.
Ovo je dobar doručak.
-Čekaj, prije nego jedemo… -Što?
Trebate maslac.
Evo ga. Gle, s čajnikom.
Kao kad se tanjur spušta u restoranu Peter Luger's.
-Da. -Važan događaj za sport.
Predivno.
Koliko je tu jastoga?
To je kao sendvič s jastogom u još jednom sendviču s jastogom.
Da. Ne šalim se kad kažem to ne mjerimo, već samo natrpamo.
-Ajme. -Sjajno.
-Uživajte, ljudi. -Hvala lijepa.
-Hvala, Debbie. Volimo Debbie. -Bravo, Debbie.
Kad smo Richard i ja odrastali, mogu li vam reći koliko smo ih pojeli?
Ni jedan.
-Jako zakinuti. -Jako zakinuti, kako bi mama rekla.
„O, jadno, zakinuto dijete“, rekla bi.
Koliko volimo Maine?
-Volimo Maine! -Jako.
Jednostavno ću popiti maslac iz toga.
Ljudi, ovo je Betty.
-Zdravo! -Rođendan joj je.
Sretan rođendan!
Sretan rođendan ti
Sretan rođendan, draga Betty
Betty, ljudi!
Sretan rođendan ti
Portlandova luka najbliža je transatlantska luka Europi,
pa je bila ključna u kolonijalnom periodu.
Grad je spaljen i obnavljan nekoliko puta,
što možda objašnjava lijepe zgrade od cigle i kamena.
Hej, Google, videopoziv s Judy Gold.
-Philipe! Gdje si? -Bok, dušo.
U Portlandu u Maineu. Gdje si ti?
Jedeš li kolač?
Kolače.
Jesi li čula za pekarnicu Tandem?
-Moj Bože. -Sad jesam.
Moraš doći samo radi toga.
-Da. -Gledaj.
Radim stand up već gotovo 40 godina.
Počela sam s 19 godina. Znaš, mnogo sam radila u kazalištu…
Da.
-Napisala knjigu. -Da.
Ne mogu ti reći koliko su puta ljudi…
Ne samo u New Yorku. Kamo god idem.
„O, Bože, Judy?“
Kažem: „Da. Znate me s nastupa?“
„Ne, već iz Somebody Feed Phil.”
„Tako sam ogladnio.“
Također kažu, Philipe: „Trebali biste biti u svakoj epizodi.“
To kažu?
Da! Rekli su da je bolje kad sam u epizodi.
Zanimljivo. I moja kći to kaže.
Da!
Judy, voliš li sconese?
Ma… Što? Radiš to da me mučiš?
Da. Takav sam. Radio sam to i roditeljima.
-Znam. -Rekao bih im:
„Želite vidjeti što sam danas jeo?“
A moja bi majka rekla: „Ne baš.“
Pokazat ću vam po čemu je pekarnica Tandem svjetski poznata.
-Rade pecivo od samo… -Pekmeza.
…maslaca i pekmeza.
Ovo je njihovo pecivo.
Ne mogu ovo. Ne mogu…
Hoćeš li…
To je jedan od najboljih zalogaja na svijetu.
To je sjajno za tebe, Philipe. Samo želim da budeš sretan. Samo to.
To je moj životni cilj, tvoja sreća.
Zato te volim. To je to. Znam.
Znaš što smo radili, zar ne?
Pitao sam svoje najdraže ljude, najdraže smiješne ljude…
za šalu za Maxa.
-Da. -Jer ovo je njegovo mjesto, ne?
-Da. -Shvaćaš.
Imam savršenu šalu za Maxa.
Evo ga.
Nijemac, Francuz i Židov
izgube se u pustinji.
Danima su zapeli u pustinji. Ništa se ne događa.
Konačno ih pronađe Crveni križ.
A Nijemac kaže:
„Tako sam umoran i žedan. Trebam pivo.“
Francuz kaže: „Tako sam umoran i žedan.
Trebam vino.“
Židov kaže: „Tako sam umoran i žedan.
Imam dijabetes!“
-Sjajno! Ne mogu vjerovati… -Sviđa ti se?
…da nisam čuo tu šalu.
-A da. -Sjajno.
O tome je kako se volimo žaliti, zar ne?
-Da… -Sviđa nam se to. Savršena je.
Moja majka, počivala u miru, nikad nije bila žedna.
Bila je „dehidrirana.“ Shvaćaš?
-„Ti si možda žedna, ali ja…“ -„Ja sam dehidrirana.“
Da. Dobro, Judy. Volimo te.
-Vidimo se. -Volim te!
Vidimo se uskoro.
Još jedno mjesto.
Gore uz obalu u Wiscassetu
nalazi se posve organska farma. Koriste konjski pogon.
To je raj i imam sreće što imam obitelj u ovom prekrasnom mjestu
jer moja sestrična i njezina sestra Amy te njezin muž Jeff
vode farmu s djecom Asom, Ruth i Leahom.
Pozvali su sve obitelji na večeru.
Ali prvo možemo opet učiniti
„Nešto što Philu užasno ide.“
Ovce. Zdravo.
Ja sam Phil. Danas ću biti vaš pastir.
To većina kaže kad kažem da ću im se pridružiti.
Kit! Ovamo.
Priđi. Lezi. Dođi.
Bok. Kako si?
-Dođi. Dobro -Ovim putem?
Hajde, ovce, hajde!
Ne, ovuda.
Smiri se, razrede.
Ne možete se tako ponašati.
Ta izaziva nevolje. Skužio si je.
Kamo ćeš? Ne.
-Hajde. Lezi! -To je katastrofa.
Ne. Ovuda.
Dobro, ovamo. Dobro.
Baš kad sam mislio da sam uspio, jedna je pobjegla.
Imamo još jednu.
O, da. To ti je prilika, Phile.
-Zakači nogu. -Stvarno?
Bilo koju nogu. Samo zgrabi…
Tako. Čvrsto drži. Ruth, zgrabi je.
Hajde!
Hej!
Eto ga.
Lijepo.
Uspjeli smo.
-Odlično. -Samo tako.
Zbogom, Jeffe!
Sad bih mogao ići na rodeo.
Najgori rodeo.
Amy, znam da ti odlučuješ o šišanju.
-Da. -Treba li šišati Jeffa kad smo kod toga?
-Da, zapravo cijelu obitelj treba šišati. -Da.
Da izaberemo najveću za Phila?
Što?
-Ne, već najmanju, najnježniju. -Koja može dobro udariti, Jeffe?
Ona koja te udarila u bradu?
-Ova je lijepa. -Da, može ona.
-To je tvoja. -Dobro.
Izgleda slatko.
Treba li Philu odjeća za šišanje?
-Da. -Posebna odjeća?
-Da, postoji. -O, Bože.
I šišanje ovaca dolazi s neuglednom odjećom za mene.
To je već bolje.
Gle ove bicepse, buraz.
Neki od vas zapitali su se volim li odijevati luckaste kostime.
Ne, to su stvarne stvari koje ljudi nose.
Izgledaju luckasto na ovome.
Nosiš ovo da bolje osjetiš ovce?
Ne, nosiš ovo da zadiviš dame koje skupljaju vunu.
Aha. Oprostite, dame.
Sad kad sam polugol, Jeff mi pokazuje kako to učiniti ovcama.
-Vidiš moju lijevu nogu uz bok? -Vidim.
Čim ga okrenem, povučem je.
-Hrvački potez. -I dolje.
Da. Dobro. Tako se šišaju ovce.
Vidi tu vunu.
-Divna je. -Nije li divna?
Morate biti što bliže koži
jer želite lijep komad
da napravite, ne znam, pulover.
Spreman sam.
Pogledajte ovo. Sad je koza.
Nije to ništa.
„Ništa.“
Siguran sam da ćeš to lako obaviti.
Bok, ovco.
Izgleda prilično opušteno. Mislim da znaš s ovcama.
Drži je među koljenima.
Dobro. Sve mora biti na ovoj strani.
Tamo i gore uz nogu. Drži nogu na leđima.
Stopalo unatrag dok ga ne pomakneš iza svih nogu.
Između koljena.
Jedino sam mislio
kako ne želim nauditi toj jadnoj životinji.
Već je ponižavam na televiziji.
Dobro. Tako treba.
Dobro.
-Da to smatramo dobrim? -Da.
-Što misliš? -Mislim da je super za prvi put.
Ova vuna koju sam danas ošišao je za male grijače za uši,
sitne grijače za uši za bebe. To sam postigao.
Imam jedno pitanje.
-Koje? -Kako si postao dio ove obitelji?
Mi to ne radimo.
Nismo ljudi za ovce.
Pulovere kupujem na Amazonu.
To je najbliže što sam bio ovome.
Nikad nije kasno za početak.
Dopustite da kažem… joj.
Čuo sam to.
Hvala ti što si dobra.
Koja slatkica.
Ide li mi to dobro? Ne.
Bih li to opet učinio? Vjerojatno ne
ako cijenite svoju vunu ili ovce.
No sretan sam što sam to učinio.
To vrijedi za mnoge stvari.
Mrzimo nešto, ali onda to učinimo
i često nije tako loše.
Naučio sam još nešto što mogu iskoristiti.
Ako budem trebao, lovit ću jastoge ili šišati lovce.
Mogu ja to.
Išlo je tako dobro.
Očistio sam vunu i lanolin sa sebe
da budem sređen za nešto u čemu sam dobar: jedenju.
Jeff, Amy i njihova obitelj stvarno su nas lijepo primili.
Pokazali su nam farmu i sva čudesa
koja proizvode u ovom idiličnom mjestu.
Želiš me pozdraviti?
-Bok. -Bok.
Drago mi je da ste došli ovamo. Sva ta hrana…
-Da. -… je s naše farme Buckwheat Blossom.
-Buckwheat Blossom. Zapamtite to ime. -Sirevi, povrće s farme i meso su s farme.
Ovo je svježe povrće, a ovo posuda koju sam izradila.
-Mogu li? -Možeš.
Sviđa li ti se, Phile?
Fenomenalno je.
Vaša piletina?
-Da, jest. -O, Bože. Jedva čekam da je pojedem.
I naša janjetina.
O, Bože. Ne ona koju sam…
-Ta je još živa. Donekle. -Hvala Bogu.
Krivnja bi me shrvala.
-Asa, želiš li prvo probati? -Može.
Obično koristim djecu da testiram hranu.
Ne znam znaju li svi,
ali Monica je glumila Amy u Svi vole Raymonda. Glumila je Amy MacDougall.
Ali prava Amy MacDougall od koje dolazi ime
je upravo ondje.
-To je prava Amy MacDougall. -Prava Amy MacDougall.
Mogu li pomoći?
Da, popričaj s ovim piletom.
Vidi kako je to krasno.
Jeff je sve obavio. Ja uzimam sve zasluge.
To!
Janjetina je spremna! Hajde, ekipa.
Sve s farme. Nemam li pravo?
Monica i Karen brale su rajčice.
Ovo su krumpiri s farme.
-Kod cikle se moraš sjetiti da si je jeo. -Da.
Maine. Shvaćam. Shvaćam zašto ljudi ovdje žive.
Shvaćam što je sjajno ovdje.
Atmosfera na ulicama, susretljivost ljudi.
Pogledajte ovo.
U skladu je s prirodom.
Pokazuje mi da smo najbolji kao zemlja,
mislim možda i kao ljudi diljem svijeta,
kad radimo i živimo u skladu s onim što nas okružuje,
što znači s darovima koje nam je dala priroda.
-Stalno jedeš ovako? -Jedem ovo svaki dan.
Živim na odličnoj farmi.
Ovo je poput raja, zar ne?
Poput raja.
Volim sve u vezi s tim ljudima, ovim područjem,
ovom zemljom, ovim svijetom. Sačuvajmo to, ljudi.
Dosta tipično za Maine?
Prijevod titlova: Marina Bakarić