A NETFLIX DOKUMENTUMFILM-SOROZATA
SZERENCSÉS FOGÁS
Tom kapitány!
Szia, Phil!
Ma sokak által feltett kérdésre válaszolok.
Honnan jön a homár?
Köszönt a Lucky Catch!
Ez koszos meló, ez kell majd, hogy tiszta maradjon a ruhád.
Levesfőzéshez hordok ilyet.
Jól nézel ki, Phil. Még egy dolog kell.
- Igen? - A speckó kalap.
Komolyan?
A vékony oldala van elöl.
Hülye Richard.
Már hányingerem van.
Boldog, éhes ember
Ő, aki most hetedhét országon átkel
Szeretné megfejteni
Tészta, sertés, csirke Bárány mitől isteni
Ő elmegy hozzád
Elrepül hozzád
Énekel neked Táncol neked
Ő nevet veled
És sír teérted
Egyetlen dolgot kér cserébe
Csak valaki etesse meg
Csak valaki etesse meg Philt
Etesse, ízibe
Az USA-ban az első Portland a maine-i volt.
Az oregoni erről kapta a nevét.
Így igaz.
Ez a gyönyörű állam legnagyobb városa,
itt, az USA jobb felső sarkában.
Kemény part, kemény vidék, kemény emberek.
Igazából rokonaim is vannak köztük,
és később találkozunk is,
de nemcsak a család hozott ide,
ugyanis a Bon Appétit magazin szerint a Maine állambeli Portland
az USA kulináris fővárosa.
Erről pedig a homár jut az eszembe.
Tom kapitány kivisz a hajójával, a Lucky Catch-csel,
hogy kifogjuk párat a sós mélységből.
Most kimegyünk, és megvizsgálunk néhány korábban már kirakott csapdát.
Három napja vannak lent, akkor néztünk rájuk utoljára.
Csak akkor tudjuk meg, mi van bennük, ha felhúztuk őket.
Néha üresek, néha tele vannak, szóval kell némi szerencse.
Milyen messze van?
Még kb. 2,5 km-t megyünk a nyílt víz felé.
Vannak cápák?
Egyet sem láttam 37 év alatt, de vannak cápák.
Ez lehet a Cápa 5.
Üldözi a hajót!
Ideje munkához látni, Phil!
Jövök, Tom, jövök.
Látod a fehér bóját, a teteje piros, és zöld csík van rajta?
- Igen. - Az a miénk.
Ez az első két csapda kb. 15 méter mélyen van.
- Igen. - Egy kötélen vannak.
Nem tudjuk, mi van benne, amíg fel nem húzzuk.
- Kincsvadászat. - Igen, az.
Rendben.
- Hé! Mazel tov! - Homárok!
Ez az, Phil.
- Még egy! - És a második?
Van pár.
Egy nőstény, petékkel.
A farok belsejében kezdenek fejlődni.
Aztán kijönnek két kis lyukon a harmadik láb alatt,
áthaladnak egy mirigyen, ragadóssá válnak, és ráragadnak a farok külsejére.
Elengedjük, de előtte még megjelöljük szaporodó nőstényként.
Jobbról a második farokuszonyon jelet hagyunk arról, hogy szaporodó egyed.
Tehát ha le is rakja a petéit, a jel megmarad.
Élete végéig visszadobják.
- Automatikusan. Viszlát! - Rendben.
Szia!
Hosszú és eredményes életet!
- A homár szemgödrétől… - Igen.
A háta elejéig kilenc centisnek kell lennie.
- Ezt megtartjuk. - Meg.
- Megy a tárolóba. - Igen.
- Bocs, uram. - Ez még túl rövid.
Túl rövid.
Szabadnak született
Menj szaporodni!
- Megharaptak már? - Igen. Mindig fáj.
Mindig fáj!
Ez jó. Mármint mehet a tárolóba.
- A tárolóba. - Igen, jó nagy.
Este találkozhatunk is.
Jöhet a csali.
Vegyük fel, hogy pofán vágom vele Richardot!
Oké, Phil. Ne ess bele a csapdával, oké?
„Ne ess bele a csapdával!” A rákász jelmondata.
Szólok, mikor.
Egy, kettő, három, told!
Szép munka.
Szuper!
Itt egy készség, amiről azt hittem, sosem kell,
de kiderült, hogy hasznos lehet.
Ki tudja? A Netflix talán most fogja azt mondani,
hogy elég volt belőlem.
Megtörténhet, és akkor másik munka kell.
A homárhalász jó foglalkozás lenne.
- Tudod, mire gondolok? - Mire?
Homártekercs.
Oké, ha eljönnek Portlandbe, autózzanak 20 percet
a Fort Williams Parkhoz, Cape Elizabeth-be.
Nézzék meg a csodás világítótornyot,
talán a leghíresebbet Amerikában!
A park körülötte egyszerűen gyönyörű.
Megnézni Maine tengerpartját…
Nem véletlenül közmondásos,
tényleg lenyűgözően szép.
A parkolóban pedig van egy „Bite Into Maine” nevű büfékocsi.
Igen! Olvastam a helyről. Helló!
- Helló! - Sarah?
- Igen. Phil? - Igen.
Szia, Phil!
Nagy a választék.
Tudod, mi? Bízd rám! Jó lesz.
- Ezt már szeretem. - Jó.
A kettes asztalnál leszek.
Oké, rendben. Kiviszem.
Tessék.
Ezért utazik az ember Maine-be. A homártekercsért.
Tehát, van currys. Az ott wasabis.
- Igen. - Az chipotlés.
- A piknikre… - Igen?
Vaj kerül.
- Hozzá áfonyás üdítő. - Köszönöm.
Ez a legjobb része: meglocsolom vajjal.
- Te vagy az inasom? - Igen.
Mehet? Nem akarsz lemaradni róla.
Kiváló! Rendben.
Várjatok, segítség kell! Natalie.
- Natalie a gyártásvezetőnk. - Szia!
- Ő fog segíteni. - Szinte mindent megeszek.
Ezért csodás. Mindenben benne van.
- Mindent eltakarítok. - Melyikkel kezdjük?
A vajasra most öntöttetek vajat.
- Igen. - Ugye?
Hallgassuk meg először Natalie-t!
- A reakciómra vársz? - Igen. És ha meghalsz?
- Jó? - Ezt szeretem.
- Hideg tekercs vajjal, ugye? - Igen.
- Ezért „piknik” stílusú? - Igen.
- Coleslaw van benne… - Nagyon jó.
Istenem!
Jöhet a sirály.
Meg fognak támadni.
Van valakinél slag?
Ott az óceán.
Legyen úgy!
Ahogy mondtam, ez a wasabis.
Félsz?
Mindig. Mennyire erős a wasabis?
Nem nagyon. Inkább pikáns.
Legyél az első.
A majonéz lágyabbá teszi.
Értesz ehhez.
- Mióta csináljátok? - Ez a tizenegyedik évadunk.
Remek hely ez egy homártekercshez.
És gyönyörű! Gyerünk!
Maine!
Nem szörnyű.
Ez az új szlogenetek.
Jöjjön a chipotle!
Csak hogy mindenki tudja, a Chipotle lánc nem árul ilyet.
Finom.
Ezt sokszor mondom.
Hadd találjak ki egy szinonimát rá!
Nem, nem megy.
Van, ami csak finom. Bocs, ez a jó szó rá.
Mondjam azt, hogy…
szemléletformáló?
Csak mert kimondani sem nagyon tudom.
Mit szólnátok ahhoz, hogy finom?
Miért van szükség a gasztronómia világában olyan sok szóra?
Miért nem elég az, hogy…
Vagy…
Ezeket a szavakat ajánlanám.
- Az utolsó a currys. - Curry!
Hűha! Ez nagyon jó.
- Tetszik? - Imádom.
Mert az indiai éttermekben általában nincs homár.
- Melyik a kedvenced, Phil? - Mind jó.
Viszont az bűvölt el a legjobban.
Malac vagyok
Nézzétek a nadrágomat!
Olyan, mint egy tetthely.
„JÓ SZELET ÉS NYUGODT TENGERT”
NYITVATARTÁS
PÉKSÉG
Nagyon jó!
KACSAZSÍR SÜLT KRUMPLIZÓ
Van egy Los Angeles-i barátom, Alex Edelman. Remek humorista.
Nagyon vicces fiatalember. Imádom.
El akartam vinni a Duckfat Frites Shackbe.
Ezt nem fogod elhinni, de nézd az orrom végét!
- Ez semmi. - Van rajta egy pattanás.
Alig látszik.
Eltüntetik.
Ne bandzsíts!
- Jó vagyok? - Veled nincs gond.
Meg akartam csináltatni az orrom. Meséltem?
Még a gimiben. Megkérdeztem…
Mondtam, hogy meg akarom csináltatni.
A szüleidnek mondtad?
Orvoshoz mentem, de azt mondták, nem lehet nagyobb.
Hogy ez a legnagyobb…
Kihagyhatatlan.
Eddig hogy tetszik Maine?
Csodás. Portland papíron nagyobb hely, de igazából kisváros.
Olyan, mint valami viktoriánus álom.
És ez a hely is álom, kivéve a kacsáknak.
A belga stílusú krumplit kacsazsírban sütik,
és a poutine tetejére egy kacsatojás kerül.
Istenem!
Először magában kóstoljuk meg!
Forró.
Nagyon jó.
Szabad?
Persze. Istenem!
Mártás, sajt és konfitált kacsahús!
A konfitálás a legjobb dolog, ami a kacsával történhet.
Mindent kacsazsírban kellene sütni?
Igen, talán.
Kérdezd meg, mit csináltam ma ezelőtt!
- Mit csináltál? - Homározni voltam, hajóval.
Mint egy gój.
- Fogtál is? - Igen.
Tudod, sosem ettem homárt. Soha. Rákot sem ettem soha.
- Értem, az étrended… - Kagylót se.
Betartod a törvényt.
Senki sem tudja elmondani, milyen ízű.
Képzelj el egy kemény húsú halat!
Ettél már ördöghalat?
- Étteremben? - Soha, mert…
Szerintem az ördöghal nem kóser.
Nem tudom követni a szabályaidat.
Élj a hitem elektromos kerítésén belül.
Ezt sem szabadna megennem.
Sértés a jesivámra.
De azért…
- Az enyémre is. - Igen!
- A család. - Mennyi halott ős csinálja ezt…
- Most? - Az enyémek is!
- Igen. - De ők előttem csinálták.
Talán a sült krumpli az étel, ami nélkül nem tudnék élni.
Viszont néha nézem a műsort, és azt mondom: „Nem lehet olyan jó.”
De ha most valakit ezt kérdezi…
- Igen, olyan jó. - Igen, mondd el!
- Annyira jó. - Igen!
Imádom Alexet. Remek humorista. Kivéve, ha engem parodizál.
Eljön hozzám!
Filmnézés van. Ott egy csomó üveg bor.
- Ügyes. - A barátnőm azt mondja…
„Ahogy bemutatod Philt, az antiszemita és pontos.”
„Hű, ez tetszik.”
Színtiszta öröm, a zsidóságon átszűrve.
Olyan csodálatos!
Jöhet a desszert. Csoki.
Istenem!
Karamell, természetesen kacsazsírral.
És maine-i áfonyás turmix.
Nézd, két szívószál! Tudod, mit kell tennünk.
Lehet, hogy orrpokalipszis lesz belőle.
Igazi klasszikus mozdulat.
Kifőzdés mozdulat.
- Finom. - Ízlik?
„Hű, ez tetszik.”
Brunswick rövid autóútra van északra, és az egyik mellékutcában áll egy ház.
Itt működik a Spindleworks nevű varázslatos hely.
Hol van az unokatesóm?
És az enyém?
Phil!
- Örülök. - Örülök.
Szerencsém van, mert csodás emberek vannak a családomban,
de ő az egyik kedvencem.
Ő Anna.
Harminc éve jár a Spindleworksbe,
és fontos része az életének.
Be szeretném mutatni a Spindleworkst,
mert szeretem, és te is, ezért szeretném, ha te vezetnél körbe.
Meglesz, pajti!
Ez az idegenvezetés a művészetről, a szeretetről és az ételről szól.
Mindhármat szeretem, és van még valami.
Mi? A pia?
- Te. - Én!
Igen. „Pia.”
- Jól van. - A kedvenc unokatesóm.
- Rajta! - Ne mondd el Richardnak!
Szia, Phil!
- Nagyon örülök. - Nancy a köszöntőemberünk.
Szeret itt lenni és beszélgetni,
az utcáról is behívja a vásárlókat.
Brian Braley a Spindleworks programvezetője.
A ház kicsivel több mint 280 négyzetméter.
Naponta akár 40 művész is dolgozik itt,
és a cél az, hogy függetlenek lehessenek,
hogy építhessék a karrierjüket, mint a többi művész,
a feladatunk pedig segíteni, hogy teljes életük legyen a közösségükben.
Gyönyörű képeket látok. Mesélj a Spindleworksről!
Igen, festmények. Ez a műtermünk.
Itt történik a varázslat.
- Igen. - Olyan, mint…
a Magical Mystery Tour, a képzőművészeknek.
Értem.
Mindent mi alkottunk. Mindenfélét csinálunk.
Fotózunk. Sokféle médiával foglalkozunk.
Textil. Tényleg van minden.
Egy helyen.
- Van egy szövőszék? - Igen.
- Megmutatom. - Csináld!
És ez egy sál lesz?
Igen.
Mindenkinek jól állna. A szövőszéken is szép.
Van egy új idézetem: „Nem kell túllihegni.”
Igen.
Jó idézet.
- Irány a bolt! - Irány a bolt!
Az emberek nagyszerű dolgokat vehetnek itt.
- Készítünk székeket. - Igen.
- Famunkák. - Igen.
Párnák. Ezt most csináltam. Ez az első.
Nézzük meg!
És eladó.
- Most készült. - Csodás.
- Megvehetem? - Ha akarod.
Oké. Mennyibe kerül?
Huszonöt dollár.
- Negyvenet adok. - Negyven?
Igen, szerintem annyit ér.
Ja de édes, ki lett 40 éves?
Hűha! Ne már!
- Mennyi ideig tartott…? Hűha! - Másfél évig.
Ez gyönyörű.
Egyedül csináltam, teljesen kézzel.
Le vagyok nyűgözve.
És ezt nézzék!
Ez itt Anna McDougal kiadott könyve.
- Igen! - A Visszatekintés.
- Igen. - És mire tekintünk vissza?
Azt meséli el, hogy kezdődött el az új életem itt,
a Spindleworksben, és hogy alakult.
Igen.
És Down-szindrómás vagyok, de Up-szindrómás is.
Nagyon jó családom van, mint Philip,
aki a kedvencem.
- Segíts! - Igen, nem Richard, ugye?
Imádom Richardot!
Nem! Én vagyok a kedvenced.
Ne piszkáld!
Azt mondja, ne piszkáljalak. Bölcs tanács.
- De nem fogadom meg. - Mi a másik tanácsod?
Feleségviccet ne, szeretem Monicát.
Nincs más.
Jó, legyen, de ne mondd el neki!
Mondjak még bármit a művészet értékéről?
Ahogy már mondtam, a művészet nem eldobható.
Valójában a művészet a válasz.
Kedvesek, barátságosak és nagylelkűek voltak, adnom kellett valamit.
Legalább némi fagyit.
Mindjárt odaérünk.
Átmegyünk az úton.
Rendben.
Megjöttünk.
Ki kérte a kis kávéfagyit?
Egy Barry és Larry! Ki szereti? Ezt nézd!
Nagyon különleges. Tölcsér van a tetején, mint egy kalap.
- Még egy vanília. - Az enyém lesz.
Tessék. Még egy Barry és Larry.
Mindenki elégedett? Ezt szeretem.
- Milyen, Nancy? - Finom.
Mit kértél, Phil?
Csokit csokidarabokkal.
Szuper.
Mert imádom a csokit.
Annyira örülök, hogy itt voltam, és láttam, mit csináltok.
Nagyon élveztem, és minden napban lennie kell egy kis fagyinak.
Mindenki integessen búcsúzóul a stábnak!
- Kösz, stáb! - Sziasztok!
Köszönjük!
Richardnak, a másik unokatesómnak is!
SZOMJAS DISZNÓ
Ezek a remek helyek,
például a Thirsty Pig kézműves hot dogja és sörei,
Jake Stevens séf olasz fogásai a Leewardban,
és a Terra Lingua kiváló mexikói barbecue-ja
tették híressé Portlandet a gasztronómia egyik fellegváraként.
Ez itt Biddeford, egy régi malomváros Portlandtől 20 percre.
Don Lindgrennel találkozom.
Don mindent tud a városról és a város építéséről.
Hány éve nyitották meg itt a malmokat?
Az 1830-as és 40-es években kezdődött.
Igen.
Az alapot egy fontos energiaforrás jelentette, a víz.
Több százezer négyzetméternyi ipari épület,
és a folyó adta az energiát.
Ez a malom csak azért épülhetett meg, mert ott volt a vízesés.
A zsenik kitalálták, hogyan hasznosítsák a víz tiszta energiáját,
és a folyónak ezen a részén felvirágzott a civilizáció.
Látszik, hogy semmi vagyunk a természet nélkül.
A malomépületekben ma új cégek működnek,
startupok, sörfőzdék és hasonlók.
Donnak van itt egy különleges üzlete.
Egy könyvesbolt, a neve Rabelais.
Olyan, mint egy hihetetlen múzeum.
Régi receptek, régi szakácskönyvek.
Egyszerűen lenyűgöző.
Szeretnélek megkérdezni Maine egyik fő alapanyagáról.
Igen. Aha.
- Sokszor látjuk. - Igen.
Erősítsd meg, hogy igaz-e a legenda!
Állítólag a raboknak adták, akik panaszkodtak.
„Nem akarunk mindennap homárt!”
Aztán Teddy Roosevelt kijelentette, hogy szereti,
és megvetettből divatos étel lett.
Sajnos nem igaz.
Rengeteg adatunk van a maine-i börtönökről.
Nem lázadtak fel a rabok azzal,
hogy nem bírják a rengeteg homárt.
Teddy Roosevelt valóban szerette, ami segíthetett,
de a homár mindig is keresett ínyencség volt.
Mert nagyon finom.
Rendkívül finom. A legjobb.
A Palace Diner. Szívesen látják a hölgyeket..
Donnal később ezen a bájos helyen ebédelek.
Ez a nekem való hely.
Ez Don egyik kedvence.
Valóságos intézmény itt. A neve Palace Diner,
és talán a világ legjobb kifőzdéje.
Ma bent van az egyik séf és tulajdonos. A neve Greg Mitchell.
Kiírtátok, hogy szívesen látjátok a hölgyeket.
A kifőzde 1927 óta létezik. Akkor még működtek a malmok.
Gesztus, hogy mindenki jöhet.
- A hölgyek is. - Szerintem hiba.
De a tiétek a hely.
Igen.
- Kávét? - Kérek!
- Gondolom, sokat jársz ide. - Igen, kezdettől.
Az étlap nagyon rövid.
Fél tucat fogás reggelire, fél tucat ebédre,
viszont minden tökéletes.
- A bundás kenyér. - Az enyém.
Majdnem lenyúltam.
Ezek a srácok voltak az úttörői
a város gasztronómiai megújulásának, és izgalmas figyelni a dolgot.
- Máris jön néhány fogás. - Máris.
- A vagdalt. - Ide vele!
Házi. Egy hétig pácoljuk. Vaslapon sül.
- Ez az! - Igen.
A tonhalas melegszendvics és az amerikai palacsinta.
- Igazi juharsziruppal. - Maine-ben csak az van.
És aztán… elnézést. A sajtburger. Sült csirkés szendvics.
- Mi? - Tessék.
Ezt nézzék!
Viszlát, mindenki!
Szalonnás-sajtos delux szendvics.
- A delux a kedvencem. - És a mai omlett.
Karamellizált hagyma és cheddar.
Remélem, maradt tányér a többieknek is.
Hűha! Ezt nézd!
Istenem, majdnem olyan, mint a japán omlett, igaz?
Vannak technikáink.
Hol tanultál?
Autodidakta módon.
New Yorkban is dolgoztam, a Gramercy Tavernben.
Aztán utána…
Várj! Hadd csináljam ezt!
Imádom, ha a zsenik a fontos dolgokra koncentrálnak.
Alacsonyra tesszük a lécet, aztán túlteljesítünk.
Nem, itt a legmagasabb a léc, mert ezeket mindenki ismeri.
És nincs mi mögé bújni. Egyszerű ételek.
Közismertek.
- Így van. És mindenki szakértő. - Igen.
- Richard, ne légy hülye! - Nem leszek.
Az tűnt fel,
hogy a fogások mindegyike a legjobb,
amit valaha ettem.
Mi folyik itt?
Egyszerűen a legnagyszerűbb…
verziója a tonhalas szendvicsnek a világon.
- Csodás klasszikus. - Igen.
Az omlett!
Megvan a Tranzit a mindenhatóhoz?
Albert Brooks a mennybe jut, és bemegy egy kávézóba.
Rendel egy omlettet, kihozzák,
és egyszerűen tökéletes.
Azt mondja: „Ez életem legjobb omlettje.
Fantasztikus!”
„Igen, elég jó, és bármennyit kérhet.”
Ez a menny. Igaz?
Itt vagyunk.
Delux sajtburger. Ezen éltem az egyetemen.
Úgy hallom, ez a krumpli csoda.
Megfőzzük, megtörjük, és úgy sütjük meg.
Így nagyobb felületet ér az olaj.
- Érzed? - Imádom.
- Milyen a bundás kenyér? - Lenyűgöző. Sűrű és nehéz.
Viszont annyira jó!
Szerintem kifejezetten könnyű.
- Tényleg? - Igen.
- Oké. - Igen.
De ez ízlés dolga. Látod, mi van, ha hölgyeket is fogadsz?
Elnézést.
Brûlée Bike? Mi az a brûlée-bringa?
Ha az, amire gondolok, nagyon jó vevő lehetek.
Elnézést, hamarosan megállsz?
- Megállsz? - Igen.
- Kinyitsz? - Rendelsz?
Amikor megáll, kiderül, hogy Charlie Compton a neve.
Tizenöt éves korában kezdte el ezt.
Most már nagyon idős, 21 éves.
Mikor jött az ötlet?
A középiskola első évét Európában töltöttem a családommal.
Mindenki kiválaszthatta, hova akar menni annak alapján, ami érdekli.
A bátyám Hollandiába és Angliába ment a foci miatt.
Én főzni tanultam Francia- és Olaszországban. Ez Párizsból jön.
- Ne már! - Elkészíted a krémet.
- Igen. - A tetejére cukor megy.
Konyhai lángpisztoly.
- Nagyjából. - És kész.
- Igen. - Csodás.
Kóstold meg!
Hallgasd a kopogtatást!
Tökéletes.
Ilyen, amikor jó.
Alapvetően csináltál egy csokipudingot,
és csodás, ropogós kérget égettél rá.
A franciák megsértődnének a puding szón.
Tudom.
Barátaim…
próbáltátok már a crème brûlée-t?
Nem hinném.
Megkóstoljátok?
Kipróbálod?
- Igen. - Igen?
Ez… fantasztikus válasz volt.
- Zambiából jöttünk. - Igen?
Nem hinném, hogy Zambiában készítünk ilyet.
- Máris jön. - Köszönjük.
- Köszönöm. - Nagyon szívesen. Hogy hívnak?
- Marian. - Helló! Phil vagyok.
- Phil. Istenem! - Hogy hívnak?
- Chumba. - Chumba.
- Örvendek. - Én is. Jó étvágyat!
Édes. Hogy mondják nálatok, hogy „csirió”?
„Csirió.”
Nagy jövőt jósolok a fiatalembernek.
Ki szereti a mézes levendulát?
Ki szereti a klasszikus crème brûlée-t?
- És ki szereti a csokit? Igen. - Én is meg szeretném kóstolni.
Utállak.
- Milyet? - Bármelyiket.
Milyen jön? Csokis? Igen.
Richardnak csokis. Apa miatt.
Szuper.
- Csokit kért volna. - Csokit?
Azt mondta volna: „Csokis? Várj! Nem kérek izét a tetejére.”
„Várj, mi van? A brûlée-t?”
„Ja, az nem kell.”
- Milyen a napod? - Nagyon jó volt.
Igen? Az jó.
Igen, itt az ideje még egy homártekercsnek.
Üdv a Red'snél!
Nagyon örülünk, hogy eljöttetek.
Valahányszor meglátogatom a családot Maine-ben,
mindig eljövünk a Red'sbe.
Valóságos intézmény, 1938 óta működik.
Nézzék ezt a homárt!
Erre érdemes várni,
és végig is álltam, másfél órát.
Ezért csinálom a műsort, hogy előre engedjenek.
Jó étvágyat, Phil! Köszönjük!
Nem tudom, mit esznek a többiek.
Philip!
Rosenthalék buliját keresem. Rosenthalék?
- Mi vagyunk azok. - Bárki ilyen néven?
Sok ilyen nevű ember van itt. Monica, Lily és Ben,
Richard felesége, Karen, és a gyerekeik, Jack és Tess.
És rengeteg homár.
Ez gyönyörű.
Köszönjük, Philip.
Kellemes kis reggeli.
Várjatok, evés előtt…
Mi az?
Hoznunk kell egy kis vajat.
Ez az. Nézzétek, teáskannából!
Mint amikor kijön a tányér a Peter Luger's étteremben.
A sport egyik nagy pillanata.
Gyönyörű.
Mennyi homárhús van ebben?
Olyan, mint egy homártekercs, rajta egy másik tekercs homárhúsával.
Igen. És nem viccelek, tényleg nem mérjük, csak pakoljuk.
Fantasztikus.
- Jó étvágyat! - Köszönjük szépen.
Köszönjük. Imádjuk Debbie-t.
Igen, Debbie!
Amikor Richarddal gyerekek voltunk, elmondhatom, hányszor ettünk itt?
Egyszer sem.
- Nélkülöztetek. - Igen, anya ezt mondaná.
Szegény, nélkülöző gyermek, ezt mondaná.
Mennyire szeretjük Maine-t?
- Szeretjük. - Imádjuk.
Simán kiiszom belőle a vajat.
Srácok, ő Betty.
Ma van a születésnapja.
Boldog szülinapot!
Boldog szülinapot
Boldog szülinapot, kedves Betty
Betty, srácok!
Boldog szülinapot
Portland a legközelebbi transzatlanti kikötő Európa felé,
ezért kulcsszerepe volt a gyarmati időkben.
A város többször is leégett és újjáépítették,
ami magyarázat a sok régi téglaépületre.
Hé, Google! Videohívás Judy Gold.
- Philip! Hol vagy? - Szia!
Portlandben vagyok, Maine-ben. Te?
Pitét eszel?
Pitéket.
Hallottál már a Tandem pékségről?
- Istenem! - Már igen.
Csak emiatt érdemes idejönni.
- Igen! - Mondom, mi van.
Jövőre lesz 40 éve, hogy standupos vagyok.
Tizenkilenc évesen kezdtem. Sok színházi fellépésem volt…
Igen.
- Könyvet írtam. - Igen.
Nem tudom megmondani, hogy hány ember…
És nem csak New Yorkban. Mindenhol, ahova megyek.
„Istenem, Judy?”
Én meg: „Igen. Az önálló estem?”
„Nem. A Valaki etesse meg Philt!
Annyira megéheztem tőle!”
A másik dolog, amit mondanak, viszont az…
„Minden részben benne kell lenned.”
Ezt mondják?
Igen! Azt mondták, sokkal jobb, ha benne vagyok.
Ki…? Ez vicces. A lányom is ezt mondja.
Igen!
Judy, szereted a scone-t?
Mi van? Te kínozni akarsz?
Igen. Ezt csinálom. Régen a szüleimmel csináltam.
- Tudom. - Azt mondtam nekik…
„Látni szeretnéd… Akarod tudni, mit ettem ma?”
Erre anya azt mondta: „Nem különösebben.”
Most megmutatom, miért világhírű a Tandem pékség.
- Csinálnak egy sütit… - Lekvárral.
Vajjal és lekvárral.
Ez a süti az.
Ezt egyszerűen nem bírom.
Te most…?
Tényleg az egyik legjobb falat a világon.
Örülök neked, Philip.
Annyit szeretnék, hogy boldog légy, Philip.
Ez életem egyetlen célja. A boldogságod.
Ezért szeretlek. Ennyi. Tudom.
Tudod, mit csinálunk, igaz?
Megkérdeztem a kedvenceimet, a kedvenc komikusaimat, hogy mondjanak
egy viccet Maxért.
- Igen. - Mert ez az ő helye volt.
- Igen. - Te jössz!
Tökéletes viccem van Maxért.
Halljuk!
A német, a francia és a zsidó
eltéved a sivatagban.
Napok óta bolyonganak. Semmi eredmény.
Végül a Vöröskereszt megtalálja és kimenti őket.
A német azt mondja…
„Nagyon fáradt és szomjas vagyok. Kell egy sör.”
A francia azt mondja: „Nagyon fáradt és szomjas vagyok.
Kell egy kis bor.”
A zsidó pedig azt mondja: „Nagyon fáradt és szomjas vagyok.
Cukorbeteg lettem!”
- Ez fantasztikus! Nem… - Nem tetszik?
Sosem hallottam.
- Oké. - Fantasztikus.
Arra utal, hogy sokat panaszkodunk, ugye?
- Igen. A panaszkodás… - Tetszik. Remek.
Anyám, Isten nyugtassa a lelkét, sosem volt szomjas.
Csakis dehidratált. Érted, mire gondolok, ugye?
- „Te talán szomjas vagy, de én…” - „Dehidratált vagyok.”
Igen. Rendben, Judy. Szeretünk.
- Szia! - Szeretlek!
Hamarosan.
Még egy helyre van időnk.
A maine-i Wiscassetben található
a teljesen organikus és lóerőre építő Buckwheat Blossom Farm.
Maga a paradicsom, és szerencsére kapcsolatban vagyok velük,
mert az unokatestvérem és a testvére, Amy, a férje, Jeff
és a három gyerekük viszi: Asa, Ruth és Leah.
Az egész családot meghívták piknikezni.
De először jöjjön a legújabb része a miben katasztrófa Phil sorozatunknak!
Birkák. Helló!
Phil vagyok. Ma én leszek a pásztorotok.
A legtöbben ezt mondják, ha csatlakozni akarok.
Kit! Gyere!
Gyere! Feküdj! Menj!
Szia! Hogy vagy?
- Gyere! Jó. - Erre megyünk.
Gyerünk, birkák!
Nem, erre!
Nyugalom… osztály!
Nem lehet így viselkedni.
Ő a bajkeverő. Azt hiszem, megtaláltad.
Hé, hová mész? Nem.
- Gyere! Feküdj! - Katasztrófa.
Nem! Hé! Erre!
Jól van, befelé!
És amikor már azt mondtam volna, jó lesz,
az egyik meglépett.
Van még egy.
Igen. Itt a lehetőséged, Phil.
- Akaszd meg a lábát! - Tényleg?
Bármelyik jó lesz. Csak kapd el…
Ez az! Fogd erősen! Ruth, kapd el!
Gyere!
Ez az!
Ez az.
Szép.
Sikerült.
- Ez jó volt. - Így kell.
Szia, Jeff!
Rodeón is indulhatnék.
Persze katasztrófa lenne.
Amy, úgy tudom, te döntöd el, kinek kell nyírás.
- Igen. - Jeffnek kellene?
Igen, az egész családra ráfér.
Igen.
Válasszuk a legnagyobbat Philnek?
Tessék?
A legkisebb és legjámborabbat.
Melyik az a rúgós, Jeff?
Amelyik állon talált?
- Az ott jó arc. - Jó, legyen ő.
- Ő lesz a tiéd. - Oké.
Kedvesnek tűnik.
Kell Philnek birkanyíró formaruha?
- Igen. - Külön ruha van hozzá?
- Igen. - Istenem…
Ki hitte volna, hogy a birkanyíráshoz megalázó cuccot kell húznom?
Így már mindjárt más.
Izompólóban villantok.
Egyesek azt kérdezhetik,
Phil szeret hülyén kinéző ruhákat felvenni?
Nem, ezek igazi ruhák,
hülyén csak ezen állnak.
Azért hordod ezt, hogy jobban érezd a birkákat?
Nem, a gyapjúgyűjtő csajokat nyűgözzük le vele.
Bocs, hölgyeim.
Jeff megmutatja, hogy lesz félmeztelen a birka is.
Látod a bal lábamat a csípőjénél?
Igen.
Amint megfordítom, kiveszem.
- Birkózómozdulat. - És leül.
Igen. Oké. Így kell megnyírni a birkát.
Nézd a gyapjút!
- Gyönyörű, nem? - De.
A bőrhöz közel kell nyírni,
hogy szép darab jöjjön le,
elég például egy pulcsihoz.
Kész is van.
- Ezt nézd! - Átment kecskébe.
Hűha!
Semmiség az egész.
„Semmiség.”
Simán lenyomod, Phil.
Szia, birkuci!
Elég nyugodtnak tűnik. Szerintem van érzéked a birkákhoz.
De tartsd a térdeid között!
Oké. Ezen az oldalon kell lennie.
Fel a lábát! Folytasd a hátán!
Hátra a lábat, amíg nem jön le mögüle minden.
A térdeid között!
Csak arra tudtam gondolni,
hogy nem akarom bántani ezt a szegény állatot.
Amúgy is megalázzuk a tévében.
Ez az. Jól csinálod.
Rendben.
- Rámondhatjuk, hogy jó? - Igen.
- Mit gondolsz? - Szerintem elsőre nagyon jó.
A gyapjú, amit ma gyártottam, egy kis fülvédőre lenne elég,
kisbabáknak való fülvédőre. Ezt hoztam össze ma.
Egy kérdésem van.
- Mi az? - Hogy kerültél ebbe a családba?
Mi nem ezt csináljuk.
Nem vagyunk birkatartók.
Felmegyek az Amazonra… Pulcsi!
Ennél közelebb nem voltam ehhez.
Hát, tudod, sosem késő elkezdeni.
Hadd mondjam azt is, hogy… jaj!
Hallottam.
Köszönöm, hogy kedves voltál.
Milyen édes vagy!
Jó vagyok ebben? Nem.
Próbálkozzak vele újra? Inkább ne,
ha kedves nekik a gyapjújuk vagy a birkáik.
Viszont örülök, hogy kipróbáltam.
Ez sok mindenre igaz.
Utálunk bizonyos dolgokat, de amikor kipróbáljuk,
sokszor kiderül, hogy nem is olyan rosszak.
Megtanultam még valamit, amit használhatok.
Lehetek homárhalász, ha kell. Vagy éppen birkanyíró.
Képes vagyok rá.
Olyan jól ment.
Lemostam a gyapjút és a lanolint,
hogy tiszta legyek az erősségemhez: az evéshez.
Jeff, Amy és családjuk mindent beleadott,
és megmutatták, mi minden termelnek ezen a paradicsomi helyen.
Köszönni szeretnél?
- Szia, Phil! - Szia!
Örülök, hogy eljöttetek, és az összes étel…
- Igen? - A farmunkról van.
- A Buckwheat Blossom Farmról. - Mindenki jegyezze meg!
A sajtok és a zöldségek a farmról vannak, és a hús is.
Friss zöldségek a farmról, a tálat pedig én csináltam.
- Megkóstolhatom? - Rajta!
Milyen, Phil?
Lenyűgöző.
Ezek a ti csirkéitek?
- Igen. - Istenem! Alig várom, hogy megegyem.
És a bárány is a miénk.
Istenem! Nem az, amelyiket…?
Nem. Az még él.
Hála Istennek!
A bűntudatom szörnyű lett volna.
Asa, megkóstolod?
Persze.
Általában gyerekeket kérek előkóstolónak.
Nem tudom, mindenki tudja-e,
de Monica játszotta Amyt a Raymondban. Ő játszotta Amy MacDougallt.
De az igazi Amy MacDougall, akitől a nevet kölcsönöztük…
ott áll.
- Ő az igazi Amy MacDougall. - Az igazi Amy MacDougall.
Segíthetek?
Beszélj ezzel a csirkével, Phil!
Nézd, milyen gyönyörű!
Jeff végezte a munkát, én aratom le az elismerést.
Igen!
Kész a bárány.
Gyertek!
Minden a farmról van, igaz?
Monicáék szedték a paradicsomot.
A krumplit is most szedték fel.
Ha céklát ettél, jobb, ha nem felejted el.
Maine. Értem. Értem, miért élnek itt az emberek.
Értem, mi a jó a helyben.
A hangulat az utcán, a barátságos helyiek.
Ezt nézzétek!
A harmónia a természettel.
Arra tanít, hogy az országunk akkor van a legjobb formában,
és ez talán általában véve az egész emberiségre igaz,
amikor harmóniában dolgozunk és élünk a körülöttünk lévő világgal,
vagyis a természet ajándékaival.
Mindig ilyeneket eszel?
Mindennap.
Szuper farmon élek.
- Nagyon hasonlít a mennyre, igaz? - Igen, nagyon.
Szeretem ezeket az embereket,
ezt a földet,
az országot, a világot.
Maradjon kellemes!
Ez eléggé Maine-es?
A feliratot fordította: Vass András