EN DOKUMENTÄRSERIE FRÅN NETFLIX
Kapten Tom!
Hej, Phil.
Idag ska jag besvara en fråga som många av er har:
Varifrån kommer hummern?
Välkommen till Lucky Catch.
Jobbet är söligt. Du behöver de här för att hålla kläderna rena.
-Jag har såna när jag lagar soppa. -Du är snygg. Det sista du behöver…
-Ja? -…är en sydväst.
Allvarligt?
Det korta brättet framtill.
Dumma Richard.
Jag mår redan illa.
En lycklig, hungrig man
Reser över både hav och land
Han lär sig allt han kan
Om pasta, fläsk, kyckling och lamm
Han kör till dig
Han flyger till dig
Han sjunger för dig Och han dansar för dig
Han skrattar med dig
Och han gråter för dig
Och han ber bara om en enda sak
Kan någon mata, kan någon mata
Kan någon
Någon mata Phil?
Kan någon mata honom nu?
Portland, Maine var Amerikas första Portland.
Portland, Oregon namngavs efter Portland, Maine.
Det är sant.
Det är den största staden i den här vackra delstaten,
uppe i USA:s högra hörn.
Bister kust, bistert landskap, bistra människor.
Jag är faktiskt släkt med några av dem.
Vi ska träffa dem lite senare.
Men inte bara familjen för mig hit.
Hör på detta: Tidningen Bon Appétit har utsett Portland, Maine
till Amerikas främsta matstad.
Det påminner mig om…hummer.
Kapten Tom tar mig med ut på hans båt Lucky Catch
för att dra upp några ur havets djup.
Vi ska åka ut och plocka upp några tinor från havsbotten.
Det var tre dagar sen vi var nere och kollade sist.
Vi vet inte vad som finns i tinorna förrän vi har dem i båten.
Ibland är de tomma, ibland fulla. Vi behöver tur.
Hur långt ut ska vi?
Vi åker ut ytterligare cirka 2,5 kilometer mot öppet hav.
Några hajar?
Jag har aldrig sett en haj på 37 år, men det finns hajar.
Det här skulle kunna vara Hajen 5.
Den jagar båten!
Okej, dags att jobba, Phil.
Jag är med dig, Tom.
Ser du den vita bojen med röd överdel och en grön rand?
-Ja. -Det är en av våra.
De första vi ska dra upp sitter på 15 meters djup.
Vi har två tinor på linan,
men vi vet inte vad som finns i dem förrän de är i båten.
-Det är en skattjakt! -Det är en skattjakt.
Okej.
-Ja! Mazel tov! -Ja! Hummer.
Så där, Phil.
-En till! -Vad har vi i den andra?
Bara några stycken.
Oj, en hona med ägg.
-Äggen bildas under bakkroppen. -Ja.
Och de kommer ut via två runda hål under det tredje benet.
De passerar en körtel som gör dem klibbiga.
Det är så de fastnar på bakkroppen.
Innan vi släpper henne, markerar vi att hon är en avelshona.
Ja.
På andra fliken av stjärtfenan markerar vi att hon är avelshona.
Märket är kvar även när hon har lagt äggen och hon kastas i resten av livet.
Okej.
Okej. Hejdå, gullet.
Hejdå.
Lev länge och väl.
-Måttet från hummerns ögonhåla… -Ja.
…till huvudsköldens bakkant ska vara 8,25 cm.
-Okej. -Vi behåller den.
-Okej, den åker i grytan. -Så, ja.
-Ledsen, min herre. -Oj, den är lite för kort.
Den är lite för kort.
Born free
Stick iväg och gör fler humrar.
-Har du blivit biten? -Ja. Det gör ont varje gång.
Det gör ont varje gång!
Han klarar sig - ner i grytan alltså.
-I grytan. -Ja, han är en bjässe.
Vi kanske ses ikväll.
Nu måste vi fixa betet.
Filma när jag daskar Richard i ansiktet med den här.
Okej, Phil. Följ inte med tinan ner, okej?
"Följ inte med ner." Det är hummerfiskarens filosofi.
Jag säger till.
En, två, tre. Tryck.
Bra jobbat.
Häftigt!
Här har vi en färdighet som jag inte trodde mig behöva,
men den kanske blir användbar.
Vem vet? Det kan vara under de här avsnittet som Netflix säger:
"Vi har sett nog av honom."
Då behöver jag något att falla tillbaka på.
Hummerfiskare kan bli mitt nya jobb.
-Vet du vad jag tänker på? -Vadå?
Hummerrulle.
Är du i Portland, Maine, vill jag att du kör en halvtimme
till Fort Williams Park, Cape Elizabeth.
Besök en av världens mest kända fyrar,
kanske Amerikas mest kända.
Parken runt omkring är så vacker.
Att se Maines kustlinje…
Maines kust är mer än en slogan. Den är så vacker och fin.
Och på parkeringen står en food truck som heter Bite Into Maine.
Jajamän. Jag har läst om det här stället. Hej.
-Hej! -Är du Sarah?
-Ja. Är du Phil? -Ja.
Hej, Phil.
Oj, så många val.
Jag tar hand om det. Vi ordnar nåt till dig.
-Det gillar jag. -Okej.
-Jag sitter vid bord två. -Det låter bra. Jag kommer ut.
Så där, ja.
Det är därför man åker till Maine: Hummerrulle.
Vi har en med curry. Och wasabi.
-Ja. -Den är med chipotle.
-Picknickrullen… -Ja.
…behöver lite smör.
-Du måste smaka vår blåbärsläsk. -Tack.
Bäst av allt: Jag ska hälla smör på rullarna.
-Är du min smörtjänare? -Ja! Redo? Du vill inte missa det här.
Utmärkt. Okej.
Vänta, vi behöver hjälp. Natalie.
-Natalie är vår produktionschef. -Hej.
-Hon ska hjälpa oss idag. -Jag äter nästan allt.
Jag gillar det med Natalie. Hon är på.
-Jag är som en gam. -Vilken ska vi prova först?
Jag tror… Smöret är precis upphällt.
-Ja. -Eller hur?
Vi får se vad Natalie tycker innan jag äter den.
-Väntar du på min reaktion? -Tänk om du dör?
-Gott? -Det är det jag gillar.
-Det är alltså en kall rulle med smör? -Ja.
-Därav namnet "picknick"? -Ja.
-Den har coleslaw och… -Så gott.
Herregud.
Kalla på måsarna.
De kommer att attackera dig.
Har någon en slang?
Havet är där borta.
Vi provar den.
Den här är med wasabi.
Är du rädd?
Alltid. Hur stark är wasabin i wasabirullen?
Inte alltför mycket, den har bara lite sting.
Nu får du börja.
Majonnäsen mildrar smaken lite grann.
Du kan din sak. Hur länge har ni hållit på?
Det är vår elfte säsong.
-Perfekt ställe för att äta lobster roll. -Det är bedårande! Snälla.
Maine!
Inte illa.
Det är er nya slogan.
Nu provar vi den med chipotle.
Bara så att folk vet - sådana här får man inte på Chipotle.
Utsökt.
Jag säger "utsökt" ofta.
Låt mig komma på ett annat ord för "utsökt".
Nej, omöjligt!
Vissa saker är bara utsökta. Ursäkta, men det är rätt ord.
Vill ni att jag säger…
…omvälv…ande?
Jag har uppenbarligen svårt att uttala det ordet.
Vad sägs om utsökt?
Varför behöver man massa ord om man är i matvärlden?
Kan jag inte bara säga: "Mmm" eller: "Åh".
Eller: "Haa" eller: "Hii".
Det är mina ord till er.
-Den sista är curry. -Curry!
Wow. Den är jättegod.
-Är den god? -Underbar.
Man får sällan hummerrulle på indiska restauranger.
-Vilken gillade du bäst? -Jag älskar alla.
Men jag blev mest förtjust i den.
Jag ser bedrövlig ut
Titta på mina byxor!
De ser ut som en brottsplats.
"MÅ DU FÅ VIND I SEGLEN"
ÖPPETTIDER
BAGERI
Jättegott!
Jag har en vän från LA. En ung man vid namn Alex Edelman. En lysande komiker.
En riktigt rolig, ung man. Älskar honom till max.
Jag ville bjuda med honom till Duckfat Frites Shack.
Helt otroligt, men titta på min nästipp.
-Det är inget. -Jag har en finne på näsan.
Den syns knappt.
De döljer den för mig.
Kisa inte.
-Ser jag okej ut? -Du ser bra ut.
Jag ville operera näsan. Har jag sagt det?
På high school… Jag gick in och frågade…
Jag sa: "Jag vill operera näsan. Jag vill ha det gjort."
Till dina föräldrar?
Jag gick till läkaren, men de kunde inte göra den större. Det här var den största…
Han är här hela veckan.
Vad tycker du om Maine så här långt?
Det är vackert. Portland är tekniskt sett en stad, men det är en småstad.
Det känns som en viktoriansk dröm.
Drömmen fortsätter här, såvida du inte är anka.
Här friterar man pommes fritesen i ankfett
och ett ankägg pryder poutinen.
Herregud.
Vi måste smaka pommes fritesen naturella först.
De är varma.
-De är jättegoda. -Får jag den äran?
Ja, gärna. Herregud.
Det här är sås, ost och confiterad anka!
Det bästa man kan göra med en anka är att confitera den.
Borde allt stekas i ankfett?
Ja, kanske.
Fråga vad jag gjorde idag. Innan du kom.
-Vad gjorde du idag? -Jag var på hummerjakt…
Som en hedning.
-Fick du något? -Ja.
Jag har aldrig ätit hummer. Aldrig. Jag har aldrig ätit krabba.
-Okej. -Jag har aldrig ätit skaldjur.
Det finns kostföreskrifter.
Ingen kan förklara hur det smakar.
Tänk dig en väldigt fast fisk.
-Har du smakat marulk? -Jag har aldrig ätit det.
-Marulk är inte kosher. -Jag kan inte följa dig och dina regler.
Lev innanför elstängslet för min förfallna fromhet.
Jag borde inte ens äta det här. Det här är en skymf mot min yeshiva.
Men jag…
-Det är jag också. -Ja!
-Familj. -Mina döda förfäder…
-…gör så här just nu? -Mina också!
-Ja. -Men de gjorde så framför mig.
Jag skulle nog inte kunna leva utan pommes frites.
Ibland när jag ser programmet tänker jag: "Det kan inte vara så gott!"
Om man tittar nu och tänker: "Är det så gott?"
Ja, berätta för dem.
-Det är så gott. -Ja!
Jag älskar Alex. Han är lysande. Förutom när han imiterar mig.
Han kommer hem till mig.
Det är filmkväll. Och vi har vin så det räcker och blir över.
-Bra show. -Min tjej säger:
"Din imitation av Phil är både antisemitisk och korrekt."
Förutom när han gillar nåt. Då säger han: "Jag gillar det."
"Jag gillar det."
Det är ren glädje filtrerat genom judendomen.
Det är underbart.
Dags för dessert. Vi har chokladsmak.
Herregud.
Kola med ankfett, givetvis.
-Wow! -Och blåbärsmilkshake.
Titta på de två sugrören. Du vet vad vi måste göra.
Det kanske inte funkar. Det kan bli en "näspokalyps".
Det är en gammal tradition!
Det är en diner-tradition.
-Det är gott. -Gillar du?
Jag gillar det!
En kort bilresa norrut ligger Brunswick. Där på en sidogata ligger ett hus.
I huset finns ett magiskt ställe som heter Spindeworks.
Var är min favoritkusin?
Phil!
-Trevligt. -Trevligt!
Jag har turen att ha underbara människor i min familj,
men här är en av mina favoriter. Det här är Anna.
Hon har kommit till Spindleworks i 30 år. Det är en stor del av hennes liv.
Jag vill att folk ska upptäcka Spindleworks.
Jag älskar det, och du älskar det. Jag vill att du visar mig runt.
Ska bli, kompis.
Det här besöket handlar om konst, kärlek och mat.
Det är tre saker jag älskar. Plus en till.
Vadå? Drinkar?
-Dig. -Mig!
Ja. "Drinkar".
-Ja. Okej. -Min favoritkusin.
-Nu kör vi. -Säg inget till Richard.
Hej, Phil.
Trevligt att träffas.
Nancy är vår värdinna.
Hon gillar att sitta här. Hon bjuder till och med in folk från gatan.
Brian Braley är projektledare för Spindleworks.
Huset är något större än 270 kvadratmeter.
Upp till 40 konstnärer kommer hit varje dag och skapar konst.
Vårt mål är att konstnärerna ska kunna vara oberoende,
och bygga karriärer precis som andra konstnärer.
Vi är här för att stötta dem så de kan leva fullgoda, inkluderande liv.
Jag ser konst på väggen. Berätta om Spindleworks.
Det här är vår målarstudio. Här skapar vi magi!
-Ja. -Det är liksom…
…en Magical Mystery Tour i konstens värld.
Ja.
Vi har gjort alla målningar.
Vi gör allt.
Vi fotograferar.
Vi gör massa olika media.
Textil… Vi har allt du kan tänka dig.
Allt under samma tak.
-Är det en vävstol? -Ja.
-Jag ska visa vad jag gör. -Ja.
Ska det bli en halsduk?
Ja.
Det passar alla. Från vävstolen.
Jag har ett nytt citat: "Ingen fara på taket."
Ja.
Ett bra citat.
-In i butiken. -In i butiken.
Folk kan komma hit och handla toppengrejer.
-Vi gör stolar. -Ja.
-Träslöjd. -Ja.
Kuddar. Jag har precis gjort min första kudde.
-Få se den. -Den är till salu.
Jag har gjort den.
-Får jag köpa den? -Om du vill.
Vad kostar den?
Tjugofem dollar.
-Du får 40 dollar. -Fyrtio?
Jag tycker att den är värd 40.
Lordy, Lordy, vem är 40?
Wow! Vilken grej.
-Hur lång tid tog det… Wow! -Ett och ett halvt år.
Den är underbar.
Allt för hand, av mig.
Väldigt imponerande.
Titta, allihop.
Det här är Anna McDougals utgivna bok.
-Ja! -A Look Back.
-Japp. -Vad är det vi ser tillbaka på?
Historien om hur mitt nya liv började här, och hur det har format mitt liv.
Japp.
Jag har Downs syndrom, men jag har också ett "Upp-syndrom."
Jag har fantastiska familjemedlemmar som Philip, som är min favorit.
-Hjälp mig. -Inte Richard, eller hur?
Jag älskar Richard!
Nej! Jag är din favorit.
Reta inte din bror.
"Reta inte din bror", sa hon. Mycket vist råd.
Vilket var det andra rådet du ville ge Philip?
Skämta inte om din fru. Jag älskar Monica.
-Det är allt jag har. -Okej, fortsätt, men säg inget till henne.
Behöver jag fortfarande förklara konstens värde?
Jag har sagt det förut, konst förbrukas inte.
Konst är faktiskt svaret.
De var så snälla och generösa att jag ville bjuda på något.
Åtminstone en glass.
Nu går vi, hörni.
Vi korsar gatan här borta.
Okej.
Vi är framme.
En liten kaffeglass?
Barry & Larry! Vem gillar Barry & Larry? Se där!
Väldigt speciell. Den har en strut på toppen, som en hatt.
-En till vaniljstrut. -Den är nog min.
Varsågod, kompis. En till Barry & Larry.
Är alla nöjda? Det gillar jag.
-Nancy, hur smakar det? -Bra.
-Vad tog du, Phil? -Jag tog choklad med chokladbitar.
Schysst.
För jag gillar choklad.
Det har varit så kul att umgås med er och se vad ni gör.
Jag har haft så kul. Varje dag borde innehålla lite glass.
Vinka hejdå till teamet, allihop!
-Tack, teamet! -Hejdå!
Tack!
Och min andra kusin Richard!
Det är toppenställen som de här -
otroliga hantverkskorvar och öl på Thirsty Pig,
italiensk "jord till bord" från kocken Jake Stevens på Leeward
och mästerlig mexikansk barbecue på Terra Lingua
som har gett Portland sitt rykte som en matdestination i toppklass.
Idag är jag i Biddeford, ett brukssamhälle 20 min från Portland,
för att träffa Lon Dindgren.
Don är expert på staden, och hur den byggdes.
När byggdes de första fabrikerna här?
Utvecklingen startade på 1830- och 40-talet.
Ja.
Allt byggdes upp med en och samma kraftkälla - vatten.
Hundratusentals kvadratmeter industriell produktion
drivs enbart av floden.
Fabriken såg dagens ljus för att vattenfallet råkade ligga där.
Genier listade ut hur man kunde utnyttja vattnets kraft, ren kraft,
och en hel civilisation uppstod på den här sidan floden.
Det bevisar att vi är inget alls utan naturen.
De gamla fabrikslokalerna är idag hem för företag, startups och bryggerier.
Och Don har sin speciella butik här.
Don äger bokhandeln Rabelais.
Det är som ett otroligt museum.
Gamla recept, gamla kokböcker.
Väldigt fascinerande.
Jag vill fråga dig om en av Maines huvudingredienser.
Ja.
-Vi kommer att se mycket av den. -Japp.
Berätta om legenden är sann.
Fångarna serverades hummer, med de klagade:
"Sluta ge oss hummer varje dag."
Sen sa Teddy Roosevelt att han gillade hummer
och hummern fick ny plats överst på menyn.
Det är tyvärr inte sant.
Det finns god dokumentation från Maines fängelser.
Det var ingen revolt med fångar som sa: "Nu räcker det. Vi har fått nog."
Teddy Roosevelt gillade hummer. Det gjorde den säkert lockande,
men hummer har alltid betraktats som eftertraktad lyxmat.
För att den är otroligt…utsökt.
Utsökt. Det bästa som finns.
Palace Diner. Damer välkomna.
Don och jag ses på lunch inne i den här förtjusande saken.
Det här är min typ av ställe.
Det är en av Dons favoriter -
en lokal institution vid namn Palace Diner.
Det kan vara världens bästa diner.
En av ägarna är här idag. Han heter Greg Mitchell.
Det stod "damer välkomna" på vagnen.
Dinern har funnits sen 1927, då alla fabriker var i full gång.
En slags "alla är välkomna"-gest. Även damerna.
Jag skulle inte ha det så, men det är ditt ställe.
Ja.
-Vill du ha kaffe? -Gärna!
-Du har varit här mycket, va? -Sen starten.
De har en väldigt liten meny.
Sex alternativ till frukost, sex till lunch,
men allt de gör är helt och hållet perfekt.
-En dubbel fattig riddare. -Den är min.
Jag tog den nästan.
Det här gänget var först med att sätta stadens mat på kartan.
Det är kul att se.
Nu har vi grejer på gång.
-Här är vår corn beef hash. -Snälla!
Egentillverkad. Marinerad i en vecka. Fräst på grillen.
-Sådär, ja. -Så där.
Här kommer tonfiskmackan och flapjacks på kärnmjölk.
-Det måste vara äkta lönnsirap. -Vi är i Maine. Finns inget annat.
Och vi har… Ursäkta, ostburgare. Fried chicken sandwich.
Va? Titta här!
Hejdå, allihop!
Bacon, ägg och ost - frukostmacka deluxe.
-Jag älskar lyx. -Och dagens omelett.
Karamelliserad lök och cheddar.
Hoppas de har tallrikar nog till alla.
Wow! Titta här.
Herregud, det är nästan som ett japanskt ägg inuti.
Vi har en viss teknik.
Var studerade du?
Mestadels självlärd.
Jag jobbade på Gramercy Tavern i New York City.
-Jobbade på en restaurang… -Vänta. Låt mig göra så här.
Jag älskar när genier fokuserar på det som är viktigt.
Ja, vi vill sätta ribban lågt och sedan glänsa.
Nej, ribban är faktiskt hög, eftersom alla känner till den här maten.
Det finns inget att gömma sig bakom. Alla har sina referenser.
-Det stämmer. Och alla är experter. -Ja.
-Richard, var inte dum. -Nej då.
Jag börjar märka att varje rätt kan vara den bästa
jag nånsin har smakat i sitt slag. Vad är det som pågår?
Det är den mest storslagna…
…tonfiskmackan i hela världen.
-Lysande mat för själen. -Ja.
Omeletten! Har du sett Himlen tur eller retur?
Albert Brooks kommer till himlen och de går till ett kafé.
Han beställer en omelett och den är helt perfekt.
Han säger: "Det är den bästa omeletten jag ätit. Det är otroligt.
"Ja, det är toppen. Och du kan äta så mycket du vill."
Så är det i himlen. Eller hur? Vi är här.
Ostburgare deluxe. Det levde jag på i college.
Potatisarna ska vara superba.
De är kokade, sen krossade och stekta.
Man får större stekyta när man krossar dem.
-Godkänt? -Underbart.
Hur är de fattiga riddarna?
Fantastiska. Det är mäktigt och tungt, men så gott.
Jag tyckte att de var lätta och fluffiga.
-Verkligen? -Ja.
-Jaha. Okej. -Ja, men det är nog bara jag.
Se vad som händer när man välkomnar damer.
DAMER VÄLKOMNA
Ursäkta mig.
Brûlée Bike? Vad är en Brûlée Bike?
Är det vad jag tror det är, kan jag vara en bra kund.
Ursäkta mig, ska du stanna snart?
-Stannar du? -Ja, det gör jag.
-Ställer du upp? -Redo att bli serverad?
När han stannar, får jag veta att han heter Charlie Compton.
Han började som 15-åring.
Nu är han väldigt gammal - 21 år.
När fick du idén?
Första året i high school reste jag runt i Europa med min familj.
Vi alla valde olika ställen baserat på vad vi ville göra.
Min bror åkte till Holland och England för att se fotboll.
Jag valde Frankrike och Italien för att laga mat.
Jag lärde mig att göra crème brûlée i Paris.
Otroligt. Så du tillagar "crèmen"…
-Ja. -Du strör på socker…
Du har en burk gasol med en brännare.
-Så är det. -Sen är det klart.
-Ja. -Det är toppen.
Okej, varsågod.
Jag måste knacka. Lyssna.
Den är perfekt.
Det är så man vill ha sin brûlée.
Du har alltså gjort en chokladpudding…
…och därefter lagt på en knaprig skorpa.
Fransmännen blir kränkta om du kallar det pudding.
Jag vet.
Mina vänner…
Har ni nånsin ätit crème brûlée?
Jag tror inte det.
Vill ni testa?
Mamma, vill du prova nåt sånt?
-Ja. -Ja?
Det där var…
…ett fantastiskt svar.
-Vi är från Zambia. -Ja?
Jag tror inte att vi gör sådana i Zambia.
-Det är på gång. -Tack.
-Varsågod. Vad heter du?
-Marian. -Hej, Marian. Jag är Phil.
-Phil. Jösses. -Och du? Vad heter du?
-Chumba. -Chumba.
-Trevligt att träffas. -Trevligt. Hoppas det smakar.
Gulligt. Hur säger man "skål" i ert land?
"Skål".
Jag spår en ljus framtid för den här unge mannen.
Vem vill ha honung och lavendel?
Vem vill ha klassisk crème brûlée?
-Vem vill ha choklad? Ja. -Jag vill också prova en sån.
Jag hatar dig.
-Vilken smak? -Vilken som helst.
Vad har han på gång? Choklad? Ja.
-Richard får choklad. För pappa. -Trevligt.
-Han hade tagit choklad. -Choklad?
Han hade sagt: "Har du choklad? Vänta. Lägg inte sånt där på toppen."
-"Du menar det brända?" -"Ja, det behövs inte."
-Hur har dagen varit? -Det här är det bästa.
Jaså? Vad bra.
Ja, det är dags för ännu en hummerrulle.
Välkommen till Red's. Vi är så glada att ni alla är här idag.
Varje gång jag besöker familjen i Maine, stannar vi och äter på Red's Eats.
Det är en institution. De har funnits sedan 1938.
Kolla in den här hummern.
Den är värd all väntan…
Och jag har väntat… I en och en halv timme.
Det är därför jag gör programmet - för att få gå före i kön.
Hoppas det smakar, Phil. Tack!
Jag vet inte vad alla andra ska äta.
Philip!
Jag letar efter Rosenthals fest. Rosenthal?
-Det är vi. -Någon här med det namnet?
Många här med det namnet. Där är Monica, Lily och Ben,
plus Richards fru Karen och deras barn Jack och Tess.
Och massor av hummer.
Det ser underbart ut.
Tack, Philip.
Det här är en bra frukost.
Vänta, innan ni äter…
Vad…?
Vi måste fixa fram lite smör till er.
Nu så. Titta, med tekannan.
Det här är som tallrikarna på Peter Luger.
-Ja. -En av sportens stora stunder.
Vackert.
Hur mycket hummer är det i den här?
Det är som en hummerrulle fylld med en hummerrulle.
Ja. Vi mäter inte ens, vi bara lassar på.
-Wow. -Otroligt.
-Låt det väl smaka, hörni. -Tack!
Tack, Debbie. Vi älskar Debbie.
Heja Debbie.
När Richard och jag växte upp…
Ska jag säga hur många såna här vi åt?
Inte en enda.
-Ni levde i misär. -Stor misär, som mamma hade sagt.
"Åh, stackars miserabla barn", sa hon.
Hur mycket älskar vi Maine?
Vi älskar Maine!
Jag dricker smöret direkt ur burken.
Det här är Betty, hörni.
-Hej, Betty! -Hon fyller år idag!
Grattis på födelsedagen!
Ha den äran idag
Ha den äran, kära Betty
Betty, allesammans!
Ha den äran idag
Portlands transatlantiska hamn ligger närmast Europa,
så den hade en nyckelroll under Amerikas kolonialtid.
Staden har brunnit ner och återuppbyggts flera gånger.
Det förklarar alla fina tegel- och stenbyggnader.
Google, videosamtal till Judy Gold.
-Philip! Var är du? -Hej, älskling.
Jag är i Portland, Maine. Var är du?
Äter du tårta?
Tårtor.
Har du hört talas om Tandem Bakery?
-Jösses. -Nu har jag det.
Bara det är värt ett besök.
-Ja. -Så här är det.
Jag har varit stand up-komiker i snart 40 år.
Jag började när jag var 19. Jag har spelat mycket teater…
Ja.
-Skrivit en bok. -Ja.
Jag kan inte säga hur många gånger folk…
Det är inte bara i New York. Det är överallt.
"Herregud, Judy?"
-Och jag svarar: "Ja. Min komedispecial?" -"Nej. Från Somebody Feed Phil."
"Åh, jag blev så hungrig."
En annan sak de säger är: "Du borde vara med varje avsnitt."
Säger de det?
Ja! De sa att det är mycket bättre när jag är med.
Vem… Vad lustigt. Det säger min dotter med.
Ja!
Judy, gillar du scones?
Nämen, va? Ska du bara tortera mig?
Ja. Det är min grej. Jag gjorde det med mina föräldrar.
-Jag vet. -Jag sa till dem:
"Vill ni se… Vill ni höra vad jag har ätit idag?"
Mamma svarade: "Inte direkt."
Nu ska jag visa vad Tandem Bakery är världsberömda för.
-De gör en kaka med bara… -Konserver.
…smör och sylt.
Här är kakan.
Jag klarar inte det här…
Ska du liksom…
Det är verkligen en av de godaste munsbitarna i världen.
Toppen för dig, Philip.
Jag vill bara att du ska vara lycklig. Det är allt jag vill. Det är mitt livsmål.
Det är därför jag älskar dig. Så är det. Jag vet.
Du vet vad vi har gjort?
Jag har frågat mina favoritpersoner, mina roligaste favoritpersoner…
…om ett skämt till Max.
-Just det. -Det här var ju hans del.
-Just det. -Du fattar.
Jag har det perfekta skämtet till Max.
Då kör vi.
En tysk, en fransman och en jude…
…går vilse i öknen.
De är vilse i öknen i flera dagar. Ingenting.
Till slut hittar Röda korset dem och de hämtas upp.
Och tysken säger:
"Jag är så trött och törstig. Jag behöver en öl."
Och fransmännen säger: "Jag är så trött och törstig.
Jag behöver vin."
Och juden säger: "Jag är så trött och törstig.
Jag har diabetes."
-Fantastiskt. Otroligt… -Gillade du inte?
Jag har inte hört den förut.
-Jaså. -Fantastiskt.
Det handlar om vårt folks klagande.
-Ja! Gnällspiken… -Ja. Vi gillar det. Perfekt.
Min mor, må hon vila i frid, var aldrig törstig.
Hon var "uttorkad". Fattar du vad jag menar?
-"Du kanske är törstig, men jag…" -"Jag är uttorkad."
Ja. Då så, Judy. Vi älskar dig.
-Vi ses. -Jag älskar dig.
Vi ses snart.
En sista plats att besöka.
Vid kusten i Wiscasset, Maine,
ligger den helt ekologiska gården Buckwheat Blossom Farm.
Det är himmelskt, och jag har tur nog att ha släkt på stället.
Min kusin och hans syster Amy, och hennes man Jeff
äger och driver stället med sina barn Asa, Ruth och Leah.
De har bjudit in alla familjer till en picknickmiddag.
Men först, vad sägs om ännu ett avsnitt av:
"Nåt som Phil kommer att vara värdelös på."
Får. Hejsan.
Jag heter Phil. Jag är er herde idag.
Så låter det när jag vill göra någon sällskap.
Kit! Här.
Gå fram. Ligg. Vänster.
Hej. Hur mår du?
-Vänster. Bra. -Vi ska hitåt.
Kom igen, fåren. Kom igen!
Nej, hitåt.
Lugn…i klassen.
Så här beter man sig inte.
Där är bråkmakaren. Du har nog förstått det.
Hallå, vart ska du? Nej.
-Kom igen. -Det är en katastrof.
Nej. Hallå. Vänster.
Bra, in hit. Okej.
Just när jag ska få höra: "Det räcker, grisen", smiter ett av dem.
Vi har ett kvar.
Ja. Här är din chans, Phil.
-Så, ja. Haka tag i benet. -Haka tag?
Vilket ben som helst. Ta bara tag…
Så där, ja. Håll hårt. Ruth, fånga in henne.
-Kom igen! -Se där, ja!
Så där.
Schysst.
Vi klarade det.
-Toppen. -Bara sådär.
Hejdå, Jeff!
Nu kan jag jobba på en rodeo.
Världens sämsta rodeo.
Amy, det är alltså du som bestämmer vem som ska klippas.
-Ja. -Ska Jeff klippas när vi ändå är igång?
Ja, hela familjen behöver klippas.
Ja.
Ska vi ge Phil det största?
Va?
Jag borde få det minsta.
Vilket var det som sparkade dig? Som träffade dig på hakan?
-Hon är fin. -Ja, vi tar henne.
-Ta henne, Phil. -Okej.
Hon ser rar ut.
Behöver Phil en fårklipparklädsel?
-Ja. -Finns det en klädsel?
-Det finns en klädsel, ja. -Gud.
Typiskt nog kräver fårklippning en pinsam klädsel.
Nu börjar det likna något.
Här kommer biffen.
Vissa av er kanske tänker:
"Gillar Phil att ha på sig fånig klädsel?"
Nej, det här är kläder som människor har på sig.
De ser bara fåniga ut på mig.
Har man på sig det här för att komma närmare fåret?
Nej, för att imponera på damerna som samlar in ullen.
Jaha. Beklagar, damer.
Nu när jag är halvnaken, visar Jeff hur fåren ska bli som jag.
Ser du vänsterbenet mot hans höft?
Ja.
Så fort jag vänder honom, släpper jag.
-Ett brottningsgrepp. -Han är nere.
Ja. Okej. Det är så man klipper får.
Titta på ullen.
-Fint. Ja. -Är det inte fint?
Man ska gå så nära huden som möjligt.
Han ville ha en rejäl bit så att han kan göra en…tröja.
Jag är klar.
-Titta där. -Ut kommer en get.
Wow.
En baggis.
"En baggis."
Det kommer att gå lätt för dig, Phil.
Hej, fåris.
Hon ser avslappnad ut. Du har nog god hand med får.
Håll henne mellan knäna.
Okej. Allt på den här sidan.
Ut där och upp på benet.
Backa tills den här foten är tillbaka bakom alla hennes ben.
Håll henne mellan knäna.
Jag tänkte bara på att jag inte ville skada det stackars djuret.
Det förnedras ju redan på tv.
Bra. Så där, ja.
Okej.
-Ska vi nöja oss? -Ja.
-Vad tycker du? -En jättebra första gång.
Ullen som jag producerade i dag räcker kanske till öronmuffar till…
…små bebismuffar. Det var det jag fick fram idag.
Jag har en fråga.
-Vad? -Hur hamnade du i vår familj?
Det här är inte vår grej.
Vi är inga fårmänniskor.
Jag handlar tröjor på Amazon.
Det är så nära jag har kommit.
Det är aldrig för sent att börja.
Låt mig också säga… Oy!
Jag hörde det där.
Tack för att du var snäll.
Vilken sötnos.
Är jag bra på det här? Nej.
Ska jag göra det igen? Antagligen inte…
…om man värdesätter sin ull och sitt får.
Men jag är glad att jag gjorde det.
Så är det med mycket.
Man kan hata själva tanken på vissa saker, men när man väl gör det,
är det inte så farligt.
Jag har fått en till färdighet som jag kan ha nytta av.
Jag kan vara hummerfiskare om jag måste. Jag kan vara fårklippare om det behövs.
Jag klarar det.
Det gick så bra.
Jag skrapade av mig ullen och lanolinet,
och snyggade till mig för att göra nåt jag faktiskt är bra på: Äta.
Jeff, Amy och familjen rullade ut gröna mattan för oss.
De visade oss gården och allt otroligt de producerar på denna idylliska plats.
Vill du hälsa på mig?
-Hej, Phil. -Hej.
Jag är så glad att ni kom hit, och all mat…
-Ja. -…är från vår gård,
Buckwheat Blossom Farm.
Buckwheat Blossom Farm, hörni. Lägg namnet på minnet.
Ostarna, grönsakerna och köttet kommer från gården.
Det här är färska gårdsgrönsaker, och skålen jag har gjort.
-Får jag? -Gör det.
Vad tycker du, Phil?
Det är fenomenalt.
Är det era kycklingar?
-Japp. -Jag längtar efter att sluka dem.
Och vårt lamm.
Herregud. Inte det jag…
Nej. Hon lever fortfarande.
-Med nöd och näppe. -Tack och lov.
Skulden hade tyngt mig.
-Asa, vill du smaka först? -Visst.
Jag använder barn för att testa min mat.
Jag vet inte om alla vet,
men Monica spelade Amy i Raymond. Hon spelade Amy MacDougall.
Men den riktiga Amy MacDougall, hon vi tog namnet ifrån…
…är där.
-Det är den riktiga Amy MacDougall. -Den riktiga Amy MacDougall.
-Kan jag hjälpa till? -Ja, kom och prata med kycklingen, Phil.
Se så läckert det ser ut.
Jeff gjorde allt. Jag tar åt mig äran.
Ja!
Lammet är klart!
Kom nu, allihop.
Allt är från gården, eller hur?
Monica och Karen plockade tomaterna.
Potatisarna är också från jorden.
Det gäller att komma ihåg att man har ätit rödbetor.
Maine, jag fattar. Jag fattar varför folk bor här.
Jag fattar vad som är så bra här.
Stämningen i stan, människornas vänlighet…
Titta här.
Harmonin med naturen.
Det lär mig att vi är som bäst som land,
och kanske även som människor generellt runt om i världen,
när vi arbetar och lever i harmoni med vår omgivning,
det vill säga med de gåvor vi får från naturen.
Äter ni alltid så här?
Jag äter det här varje dag.
Jag bor på en bra gård.
Visst är det himmelskt?
Det är himmelskt.
Jag älskar allt med människorna,
den här gården,
det här landet, den här världen. Nu är vi snälla mot varandra, hörni.
Kan det bli mer Maine än så här?
Undertexter: Jenny Johansson