ДОКУМЕНТАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
О, вітаю.
Судячи з капелюха, ви серйозно ставитеся до риби.
Чув, це найкраще, що є у Фінляндії.
Традиційна фінська риба — ряпушка.
Ряпушка?
Так. На вигляд гарна, а на смак ще краща.
Гадаю, ряпушка має бути національною рибою Фінляндії.
-Щиро дякую вам. -Дякую.
Я оголошую ряпушку національною рибою Фінляндії!
Саме так.
Налітайте.
Ну ж бо. Вона фантастична.
Ось, ти не отримав. Візьми.
Метті, Тодде, де ви?
Це як годувати тюленів у зоопарку.
Щасливий і голодний чоловік
Морем, суходолом відкриває світ
Він хоче осягнути, і недарма
Мистецтво пасти, свинини, курки та ягня
Він приїде до вас
Прилетить він до вас
Заспіває для вас
І станцює для вас
Він посміється з вами
А ще поплаче з вами
І лиш одне попросить натомість
Хто-небудь, будь ласка
Нехай хтось
Хто-небудь, погодуйте Філа
Хто-небудь, погодуйте його
ГЕЛЬСІНКІ
Небагато країн можуть похвалитися такою чистою водою,
повітрям і незайманими лісами у світі.
Але ця може.
Я у Фінляндії. І вона дійсно дивовижна.
Санта-Клаус має тут офіційну адресу?
А це її столиця, Гельсінкі, і вона просто розкішна.
Фінляндія розташована між Швецією і Росією,
і обидві ці країни окуповували Фінляндію протягом багатьох років,
тож ідентичність фінів має лепту шведського й російського.
Але у 2021-му, коли ми тут, існує чітка фінська ідентичність.
Її формують люди, які вважаються найщасливішими на Землі,
навіть якщо так не завжди скажеш за обличчям.
І її формує їхня їжа.
Який кращий спосіб зануритися в нове місто, ніж скуштувати класику на ринку?
ГЕЛЬСІНКІ BIENNIAL
Це Маркус Гурскайнен.
Він веде мене до старого ринку, який відкрили для відвідувачів у 1889-му.
Ой, яка краса.
Це, власне, найстаріший ринковий зал Гельсінкі.
Раніше сюди привозили все екзотичне.
Це частина фінської історії.
Маркус — власник кафе Story, яке знаходиться посеред Старого ринку.
І найкраще в тому, що ви знаєте власника кафе те,
що можна ходити з чашкою.
Вітаю. Я Лора.
Дуже приємно. Яка гарна крамниця.
-Ой! Дякую вам. -Так.
-Це чудово. -Яка ж ви щаслива.
Так!
Як не любити «сирницю»?
Але я не знав, як я почуватимуся,
коли вона попросить занурити сир у каву.
Кава з сиром?
Так. Саме так. Просто занурюєте туди.
Цього я ще не робив.
Не думаю, що це буде востаннє.
У ньому дуже багато білка, мало жиру й мало солі, тому їмо щодня.
Хто додумався?
Не знаю. Може, Санта.
Так, можливо.
Гаразд, уперед. Це трохи…
-Налітай. -Дивно, але…
Так.
Подобається?
-Так. Хочу ще. -Добре.
-Для цього і є подорожі. -Точно.
Сир у каві.
А наступний — сир на грилі,
але він покаже вашому сиру на грилі, де раки зимують.
Ось побачите.
-Дуже жорстока, як на «сирницю». -Так.
Пишаюся своїм сиром.
Тепер мій сир знає, де раки зимують.
Я ж казала.
-Ви багатьом раків показали. -Я знаю.
Удалий день.
Копчений лосось.
Його треба любити.
Це мій перший день у Фінляндії, і я знайшов Zabar's.
Давно ви цим займаєтеся?
Двадцять один рік.
-Лише? -Так.
-Продукт прекрасний. -Дякую.
-Будьмо. -Будьмо. Смачного.
Я візьму триста грамів тонко нарізаного.
Тобі ж подобаються м'ясні вироби?
-Так. -Авжеж. Тоді тобі саме сюди.
Ой! Ось і м'ясні вироби. Я бачу м'ясо, якого раніше не бачив.
Це м'ясо північного оленя холодного копчення.
Я трохи нервую. Це я куштую вперше.
Північного оленя?
-Ого. Сильне копчення, але… -Без жиру.
Як італійська брезаола чи щось таке.
-Так. -Фантастика.
Поки що я фанат північних оленів.
Я куштую те, чого раніше не куштував. Копчений північний олень. Олень лось?
-Не олень і лось? Олень лось. -Олень лось холодного копчення.
-І залишилася одна салямі. -Будь ласка.
Це ведмідь.
Копчений ведмідь?
Де я?
Ще один перший для мене.
Так.
Цього я вже навіть не боюся, бо все інше було смачнючим.
Так.
-Ведмідь. -Досить легко.
Не почуваюся винним, коли їм ведмедя.
-Бо він з'їв би мене. -Так.
В Америці кажуть «сона». У Фінляндії кажуть «сауна».
Це важлива частина життя тут.
Вона є ледь не в кожному домі Фінляндії.
Та коли хочете поїхати в якесь особливе місце заради сауни і їжі,
вам у заклад під назвою Löyly.
-Хто це? Це ваш пес? -Так. Це Тайга.
Тайга! Привіт!
Це власник Джаспер П'якконен.
Окрім того, що він підприємець, він ще й найвідоміший актор Фінляндії.
Неодноразово працював зі Спайком Лі.
Удома, у Гельсінкі, він дає людям те, що вони хочуть.
Я бачив на YouTube відео з цього закладу,
у яких люди йдуть у сауну,
а потім виходять і стрибають у воду.
-Так. -Так? Я цього не робитиму.
Бо я пробував…
Пробував стрибати у воду біля берегів Ірландії,
і вона була така холодна, і припускаю, що тут ще холодніша, так?
Так, холодніша, але ви у Фінляндії зараз,
і це не подорож до Фінляндії, якщо не відвідаєте сауну
й не стрибнете в Балтійське море.
-Виріжемо це. -Ні.
Ні. Він має рацію.
Ми це виріжемо,
бо я не хочу, щоб глядачі були дуже розчарованими.
Хутко, зміна теми.
У Джаспера є рецепт лососевого супу, відомого майже як він сам.
Це, мабуть, найтрадиційніша фінська домашня страва.
Секрет лососевого супу Джаспера в тому, що там не лосось.
Ми хочемо зробити його максимально екологічним,
тож без лосося.
Схоже на лосося.
Так. Це пструг райдужний, який чудово заміняє лосося.
Це феноменально. Боже мій.
Тож це буде комфортна їжа у фінському стилі.
Мої батьки сказали, що коли мені було менш як два роки…
-Так. -…вони взяли мене на рибалку на озері.
З черв'яком і гачком я спіймав окуня.
І я так зрадів, що коли ми повернулися додому,
я рибалив в унітазі й раковині на кухні, і…
І що впіймав?
-І в калюжці у дворі. -Так.
Вони казали, що там немає риби.
Але мені було байдуже. Справа не в улові.
Саме рибальський досвід мене вабив.
У цьому й річ. Треба зливатися з природою.
Треба насолоджуватися цим.
-Так. -Навіть без улову.
-Точно. Бути активним… -Схоже на мою кар'єру.
Це так.
Що такого страшного в рибництві?
Бо, на перший погляд, ми вважаємо, що це не шкодить природі.
-Так. -Так?
Але вирощений лосось — це екологічна катастрофа.
Щороку 50 мільйонів дорослих лососів гинуть у процесі їх вирощування.
-Ще 80 мільйонів молодих лососів. -Чому?
Сотні тисяч риб плавають у маленькій капсулі.
Це розплідник різних хвороб.
І це відбувається під поверхнею, тож ніхто не бачить.
-Буквально. -Саме так.
Я і не здогадувався.
Є екологічні способи вирощування риби,
тож я не кажу, що все рибництво жахливе.
Так.
Просто рибництво атлантичного лосося — велика катастрофа.
Я не знав, що Джаспер такий гнітючий.
Боже мій! Поглянь.
Філе оленя.
Я вчора куштував на ринку копченого оленя.
Він був неймовірним.
Але я читав, що він дуже корисний.
Куди корисніший, ніж яловичина, так?
О так. Я не їм яловичини.
-Ніколи? -Ні.
Я не їм курятину, свинину чи яловичину, але я люблю оленину.
Це просто чудовий стейк.
Дуже смачний. Дуже ніжний.
Ого. Я в захваті.
Діти тут виростають на легенді про Санта-Клауса, як і ми?
Розумієш, до чого я веду?
У мене є здогад.
Гаразд, я не був у сауні в Джаспера, але мене таки переконали.
Надворі холодно.
-Так. -Тут тепло.
-Тепло. -Мені подобається.
Подобається тепло.
Справді хочете бачити мене без сорочки двічі за серію?
На відпарювання приєднався Кеннет Нарс.
Він пише про їжу й створив додаток «Зі світу в уста»,
який дає рекомендації по всьому світу, де попоїсти.
Саме для мене.
Знаєш, що було на чемпіонаті світу з сауни десять років тому?
-Є чемпіонат світу? -Так.
-Хто витримає найспекотнішу? -Так.
-Що було? -У фіналі…
-Так. -…зійшлися фін і росіянин.
Так?
Обидвох винесли.
Фін знепритомнів, росіянин помер.
Це правда.
Це найдурніший вид спорту, про який я чув.
Так і є. Так, я згоден.
Має бути лише приємно, так?
Це мить, коли відчуваєш тепло.
Я вже відчуваю.
Хлопці, відійдіть. Відійдіть на хвильку.
О так, бо зараз буде туман. Звісно.
Бо ми в сауні.
Боги помилували мене сьогодні.
Ми не надто сильно розігрівали, бо там були камери,
а якщо перегріти, то камери запотівають і нічого не видно.
Допомогти?
Кеннет хотів показати мені дещо, що зветься сосискою в сауні.
Жодних жартів.
О, поглянь!
Представляю сосиску.
Представляєш сосиску. Сосиску в сауні.
Дякувати Богу, що це було буквально.
Загорнемо тут.
О, саме у вогнище.
Ой-ой.
Тут я подумав, що ми будемо коптити щось,
і воно насититься нашими соками.
І мене вже трохи нудило. Але це дуже гарно.
Так.
Поки наші сосиски в сауні, Кеннет пропонує закуски.
Боже мій. Це найгарніший спред, який я бачив у сауні.
Можу уявити.
Це схоже на яєчний салат.
Так, це наче грубий яєчний салат, бо це нарізане яйце й масло.
То що смачніше?
Яєчний салат чи яєчне масло?
Майонез чи масло?
Ну, цей більш вершковий і смачніший.
Так, уявляю.
Вибач, майонез.
-Ого. -Ого!
Це серйозно.
Гаряча. Дуже гаряча.
-Візьми виделку. -Гарна ідея.
Я думав, що буду в гарячій коробці,
і це не дуже привабливо, але я побачив у цьому шарм.
Тут дуже затишно для двох.
А нас тут четверо,
якщо рахувати цих хлопців з величезними камерами.
Тож було тепло…
Починаю перегріватися. Я вийду на хвилинку, щоб…
-Я залишуся тут. -Щоб охолонути на секунду.
І тоді повернуся. Я з тобою.
Скоро побачимось?
Ой, Я забув сказати, ця сауна на човні.
-Добре. -Надворі дуже холодно.
О, вітаю.
-Вітаю. -Як справи?
Добре. Ви як?
У Фінляндії є шеф-кухар Кім Міккола.
Він працював у Noma, найкращому ресторані світу!
Що робить зараз?
Я казав усім, коли був у Noma, що відкрию заклад з курятиною.
-Так? -Усі думали, що це гарний жарт.
Але коли ресторани минулого року закрилися…
Так.
…я вирішив: «Чому ні?»
Подумав, як ми продаватимемо щось дуже дешево.
-Так. -Бо, звісно, у людей туго з фінансами.
Авжеж.
І підлаштували цілий фургон під одну річ: бургер з курятиною.
Це одна з моїх улюблених речей, коли хтось із досвідом,
зосереджується на чомусь комфортному.
-Так. Ти готовий? -Так.
Це наче суміш «нашвільської» гарячої курятини…
-Чудово. -…з корейською смаженою куркою.
Усі інгредієнти з Фінляндії. Ми продаємо їх за п'ять доларів.
Феноменально.
У Гельсінкі це, мабуть, найнижча ціна.
-Чим ти змащуєш? Що це? -Не можу сказати.
-Гаразд. Це секретний соус. -Так.
Це неслухняний соус. Капає скрізь.
Неслухняний соус! О, відразу скажу, булочка дуже м'яка.
Боже мій.
-Це наче картопляна булочка. -Так.
Ми готуємо на пару, а не підсмажуємо.
Хто в захваті?
Смачно?
Та ну!
Це добре.
Мене навчив цієї стійки старий друг з Чикаго.
Це сандвіч з куркою з трьома зірками Мішлен.
І він з фургона біля річки!
Подумаєте, що «Найкращого сандвіча з курятиною за п'ять доларів» достатньо,
але він пішов на крок далі.
Він створив інший харчовий бізнес під назвою Koti,
який доставляє смачні страви до людей додому.
Кожна страва коштує п'ять доларів. Кіму подобається цифра, і він дотримується її.
У нас різні страви. І всі досить прості.
Це стейк «валленберг».
Зі щуки з хлібними крихтами й обсмажений.
Думаю, кожен має скуштувати смачнючу їжу.
Хіба не чудово, що він піклується про інших людей,
які не мають грошей на їжу з Noma,
не кажучи вже про інші «модні-шмодні» ресторани світу?
Це для них.
І це для мене сьогодні.
Глянь на пару. Дуже добре.
Оце комфортна їжа. Це як фінська їжа для душі.
Це смачно не на п'ять доларів, це… Проси, скільки заманеться.
Так, та продаємо за п'ять.
Добре. Люблю вигідні пропозиції.
Непогано.
Дивовижна їжа заслуговує на чудовий краєвид.
Класний стиль.
Ходімо до причалу, і я закінчу.
Так, авжеж.
Погляньте на цю ідилію.
Круто, правда? Найкраще в Гельсінкі — цей краєвид.
Можу пригостити картоплею за 30 центів?
Ні, дякую.
Маєш поправлятися до зими в Каліфорнії, ні?
Так. Температура аж до 15 опускається взимку.
Як на мене, це дуже смачно,
і я радий, що ми можемо показати всім, що ви робите.
І хочу сказати, Рене Редзепі,
може, тягнися трохи більше до людей.
Тепер він мені дзвонитиме.
О ні.
Близько до центру Гельсінкі є парк Сібеліуса й величезна сталева скульптура,
на честь найвеличнішого класичного композитора Фінляндії,
Яна Сібеліуса.
З понад 600 порожнистими трубами ми можемо створити власну музику, так?
Здається, я застряг.
Іду рибалити. Іду рибалити з експертом.
Це Анті Цеттерберг.
Він головний редактор відомого фінського журналу про рибальство.
Він на цьому знається. Він бере мене до себе на катер,
а оскільки я буду серед крижаної води, Річард подумав, що варто одягнути це.
Привіт, я Філ.
Привіт. Приємно.
Готовий до місії.
Так. Застрибуй.
Анті везе на острів,
який є частиною паркової системи Гельсінкі.
Називається Зміїний острів.
Чому він зветься Зміїним островом? Я не хочу знати.
До скількох розганяється?
Круто! Я вижив!
Так. Отже, закинеш з берега.
Чудово. Тут прекрасно.
Так.
Так, відвести назад ось так?
Так, двома руками.
Двома руками? Зрозумів.
Ви гляньте, я рибак!
Я закидаю.
Так.
І відпускаю.
Де він?
Куди подівся?
Клює!
Так.
-Це камінь! -Це земля.
Скільки риби я спіймав? Жодної!
На щастя, Анті спіймав кілька рибин.
Чому? Бо він рибак.
-Показує плавник. Так. -Трохи зла.
-Так. -Я розумію.
-Як не злитися… -Так.
…якщо тебе от-от з'їдять.
Краще не дивитися на смерть рибини.
Цю частину я пропущу.
Якщо хочете почути, ось як це звучить.
Цікаво. Моя дружина так робить зі мною перед сном.
Вона не хоче проблем.
До речі, ця хатина, навіть ці дрова,
безкоштовні для громадськості, і їх оплачує уряд.
Вони платять за ваш відпочинок. Чи не круто?
Я думав, що буде наче виживання Беара Гріллза.
Ось риба, ми їмо її як звірі.
Ні. Він шеф-кухар.
Тож він нарізає її, кладе на кедрову дошку і нахиляє.
У давні часи не було ніякого…
-Грилю. -Так.
Гаразд. То як у давні часи.
І на цьому не все.
Він також зібрав дикі лисички.
Батько був би в захваті.
Ці гарні «пфіфферлінге», так їх називають німецькою.
Це була його улюблена їжа, пфіфферлінге.
Настільки, що на день народження він хотів лише їх,
лише ці гриби.
-Ці ти знайшов тут, у лісі. -На сусідньому острові.
І на острові немає отруйних грибів?
Є отруйні гриби, але якщо знатися на грибах…
І ти добряче знаєшся?
Не дуже. Я просто знаю, що з грибами треба бути обережним.
-Вітаю на, можливо, моїй останній вечері. -Так.
Він нарізає їх, додає вершки з маслом, пасерує.
Додав трохи петрушки зверху, і тепер ми у вишуканому ресторані.
Твій батько дуже любив гриби, тож я даю тобі більше.
Дякую.
Ого, Анті.
Боже мій. Ну, свіжіше вже нікуди…
-Так. -…або смачніше.
І гриби й риб'ячий хвіст — чудове поєднання.
Дуже гарне.
Так. Є ще сіль, якщо треба додати…
-Я тобі скажу… -Так?
…ти чудово приправив.
Грибний соус світового класу.
Риба світового класу й ти, Анті, ти світового класу.
Мені дуже приємно від цих слів. Так.
Тепер я живу тут.
-З Анті. -Так.
Веслував колись?
-Чи веслував колись? -Так.
Так. А ти?
Так! Попливемо туди?
Куди заманеться. Я щасливий.
Сара ла Фаунтейн — фінська ТБ персона й відома кухарка тут,
і вона погодилася зустрітися в найчарівнішому Café Regatta.
Гляньте на шлях до цього ресторану.
Тут може бути слизько. Не падаймо.
Так. Обережненько.
-Дякую. -Будь ласка.
Чудова поїздка.
Так! Чому б нам не випити кави?
Випити каву, поласувати випічкою.
Може, навіть є гарячий шоколад. Уперед.
У них може бути зефір зверху, але глянемо.
Якщо ні, то їм гаплик.
-Як мило. Серйозно. -Правда?
І не відчуваєш Фінляндії.
Це масляне око.
Люблю це. Ми називаємо це «войсільма».
Це як цукор і масло. Серединка найсмачніша.
А як масло сочиться!
-Так. -Та ну.
-Бери око. -Ні.
Ні, око твоє. Це як епіцентр смаку.
Ось чому любимо Сару.
-Ось тут? -Так.
Господи, це так смачно. Так смачно.
Хочу знати все про тебе.
Я читав, що твої батьки познайомилися на Олімпійських іграх 1980-го в Лейк-Плесіді.
Це так?
Мама приїхала з Фінляндії, щоб організувати зимові Олімпійські ігри.
-Так. -А в тата був ресторан.
-Уся їжа була від мого тата. -У тебе шоу про їжу!
Так, займаюся кулінарними шоу 15 років.
Фінляндія надихає мене природою.
-У нас усе навколо. -Вона така вписана в місто.
-Так. -Ми зараз у місті.
-Це в місті. -Ми в місті.
А через десять хвилин можна опинитися в лісних хащах,
і можна позбирати щось.
Так. Точно.
Так. Улітку я люблю кататися на водних лижах.
Так.
Я б поставила тебе на лижі,
і ми їздили б по всьому місту, а потім випивали б.
Ти переплутала мене з молодиком.
-Ти прожила тут усе життя. -Ні.
Я жила в Нью-Йорку, а також у Фінляндії.
Але я люблю Фінляндію. Це те, що мені дуже дороге.
-Де буваєш частіше? -Я люблю Нью-Йорк.
-Центральний парк… -Улюблений.
Мій теж.
-Так. -Ой, тепер сльози накотилися.
-Але не займайся там збиральництвом. -Ні.
-Нічого не знайдеш. -Це погана ідея.
До речі, збиральництво…
Можна подумати, що ліси далеко за містом, але ні.
Треба лише з'їхати з дороги.
-Ви, мабуть, Самі? -Так.
Самі Таллберг — чудовий шеф-кухар, і він відомий тим, що є збиральником.
І ми зустрічаємося сьогодні в лісі.
Камуфляж. Ви ще й мисливець?
Не займаюся полюванням. Ні. Я збиральник і шеф-кухар.
І ви хочете, щоб гриби не знали, що ви наближаєтеся.
-Жартую. -Я ніколи про це не думав!
Знаєтеся на збиральництві?
У супермаркетах.
-Так. -Шукаю вигідні пропозиції.
Я мисливець на вигоду.
Якщо хочете зануритися глибше у збиральництво,
це буквально поїдання.
Це все дуже смачне.
-Ви все це знайшли тут? -Саме так.
-Любите часник? -Так!
-Любите гірчицю? -Так.
Двоє любимо «часникову гірчицю». На смак як часник і гірчиця.
-Куштую. -Так.
Що за гірчиця у вас у Фінляндії?
Не така смачна, як може бути.
Любите гриби?
Обожнюю гриби.
Пошукаймо гриби.
Так?
Ось сироїжка.
-Вони всі їстівні. -Справді?
-Так. -Гарний червоний колір.
Гарний колір, як червоне вино. Наче бордо.
-Так. -Так.
Це їжовик жовтуватий.
Гляну, чи є черв'яки.
-Ріжу навпіл. -Так.
Так переконуюся, що тільки я їх їм.
Я б хотів виголосити застереження на екрані.
Не повторюйте це без Самі Таллберга
чи когось іншого, хто знається на грибах,
бо якщо з'їсти не той, то й прилинете до незібраних грибів.
Ми відкриваємо новий ресторан наступного тижня.
А я просто куштую рецепти.
Не проти скуштувати грибний суп?
-Буду піддослідним. Радий… -Добре.
Я вам довіряю. Хочу скуштувати все, що маєте.
Трохи супу, трохи гарніру.
-Простіше простого? -Він збирає гриби.
Вони гарні. Очищає своєю штуковиною.
Ріже їх, перевіряє, чи все добре.
Починає нарізати їх у миску.
А ще він додає стружку какао,
адже він — геніальний шеф-кухар.
Я б ніколи не додумався, а ви?
Схоже на ґрунт, але…
Він приготував грибний суп і залив ним свіжі гриби.
А ще я додав чимало лікарських грибів.
-Лікарські гриби? -Так.
Чага й трутовик.
І як вони впливають?
За 45 хвилин дізнаєтеся.
Треба ще довершити…
-Так. -…диким щавлем.
Що? Він завжди там був?
Він випадково опинився там?
Чим більше часу проводиш на природі, тим більше їстівного бачиш.
Просто те, що росте собі під ногами —
він просто збирає це з землі й посипає цим мій суп.
Це вам.
Суп, сім грибів і дика зелень зі стружкою какао.
Неймовірно. Я хочу цей суп.
Можна нам банки з цим супом?
Можу взяти додому?
Самі, пришлеш мені банки цього супу?
Гаразд, я повернуся до вашого ресторану.
Можна просто поставити стільці тут.
У Фінляндії є великі новини, саме коли ми тут.
Лише кілька днів тому видали зірки Мішлен,
і єдиний ресторан, який її отримав у всій Фінляндії —
це «Фін'євел».
Шеф-кухар — Томмі Туомінен.
Він узяв їжу, яку вони їли в шкільних їдальнях,
яку всі ненавидять, і зробив її фантастичною.
Що мені подобається і про що я розповідав посередниці Сату,
коли я заходив, вона сказала:
«Багато фінів не задумуються про власну кухню коли йдуть у ресторан», так?
У цьому й справа.
Саме тому ми відкрили цей ресторан.
Й одна зі страв, яку я тобі подам, —
одна з найбільш ненависних у школах.
Чудово. Люблю те, що ненавидять інші.
Сату так зраділа новинам про цей заклад,
що сказала: «Я маю там побувати скоро». Тож Сату…
Я запросив нашу посередницю Сату.
Мені потрібен хтось, хто куштував їжу фінських шкіл,
щоб розсмакувати різницю.
Отже, я хочу почати з зовсім іншої версії
дуже традиційної фінської їжі — горохового супу.
Так!
Сату, мабуть, знає, що гороховий суп — одна з найпоширеніших страв тут.
-Дуже поширена. -Як в Америці.
-Так? Є в кожній їдальні. -Тож…
Ого. Чи не шикарно?
-Ти перша. -Прийму за честь.
-Скажи, чи смачно. -Так.
Трохи смачніше?
Чесно кажучи, це щось неземне.
Це щось неземне.
Треба зачерпнути всередину. Це ті самі інгредієнти:
трохи копченої свинини, трохи гірчичного крему, трохи соусу,
бешамель і соус для шинки.
Овва!
Отже, наступна страва, повернімося ще далі.
Це селера.
Ви б замовили, побачивши?
Це не сексуально, розумієте?
Це схоже на каменюку на тарілці.
А потім розрізаєте,
а там ніжна, горіхова, смачна, соковита штуковина.
Подаємо з маринованою брусницею і маслом.
Це один з чудових овочів, я б сказав.
Так насичено.
І так просто. Нічого особливого.
Схожа на картоплю, або на смак
наче цвітна капуста, але не схожа.
-Куди смачніша. -Значно насиченіша.
Значно. Та мені подобається. Це смачно.
Так. Прекрасно.
Промов назву. Не хочу помилитися.
-«Фін-я-вел»? -«Фін'євел».
-«Фін-є-вел»? -Означає «фінський диявол».
Це був образливий термін.
Це було погане слово десятиліттями. Та ми хотіли запозичити його у шведів
і перетворити на щось хороше, зробити нашою силою.
-Ха-ха, шведи. -Так.
Рухаймося далі.
-Це було смачно. -Так.
Це наш варіант шкільної страви, про яку я казав.
Тілліліха.
Ти її знаєш.
-Так. Найжахливіша страва. -М'ясо з кропом.
Якось стала настільки поганою, що її забрали зі шкіл.
Стара традиційна версія — це соус, м'ясо, в ідеалі, телятина,
але зазвичай це будь-що, що є.
Воно може бути наче
-Тверде. -…тягуче й довге.
-І знаєш, це… -Так.
-Схоже на моє дитинство. -І тоді…
Сняться кошмари про це? Добре.
Прошу, смачного.
-Повертайся до… -Я піддослідна, так?
Повернися в дитинство, якого в тебе не було.
Так.
Це дитяча травма, яка дає про себе знати.
Не маю дитячої травми, тож я пущуся берега.
Ви гляньте. Очевидно, що це смакота.
Сату!
-Та ну. Перетерпи. -Будемо битися за це.
Так, бийся зі мною.
«Фін'євел».
Якби це був мій шкільний обід, я був би відмінником, а не тим, ким був.
Сату, це було смачно. Як тобі та страва?
Це смакота.
-Так! -Так.
Залічила рани дитинства, так?
Так. Зцілило. Зцілило від усіх моїх травм.
Дуже добре. Магія їжі, народ.
-Річарде. -Так?
Дульки тобі.
Співчуваю, Річарде.
Дякую.
Можеш сказати те, що ми тут кажемо постійно.
-Скажете разом? -Так.
-Бідний Річард. -Бідний Річард.
Як це мене тішить.
Гаразд, тепер ми зробимо те, чого ніколи не робили на шоу.
Зустрінемося зі світовою лідеркою.
Прем'єр-міністерка Фінляндії погодився зустрітися зі мною за кавою
на одному з сотень островів довкола Гельсінкі.
І це острів Лонна,
на Лонні є одне кафе, і там ми зустрілися.
-Прем'єрко! -Вітаю!
-Дуже радий знайомству. -Дуже приємно.
-Як ви? -Добре. Дякую.
Для мене честь бути з вами сьогодні.
Це Санна Марін.
Була міністеркою транспорту до цього.
У 35 років вона одна з наймолодших лідерів у світі.
-Дуже рада, що ви тут. -У вас чудово.
У вас тут чудовий острів, а також прекрасне місто та країна.
-Так. -Ви знаєте всі острови?
Ні, не всі. Але я вже тут бувала. Тут чудова сауна.
-Так? -Так, громадська сауна ввечері.
-Сауни скрізь. -Так. Вони скрізь.
Я був у сауні на човні.
-Плавали? -Ні, мій дах ще при мені.
Вона не така й холодна.
Стрибнули б зараз у ту воду?
Не зараз, бо ми фільмуємо шоу, але…
Ні, ні, гадаю, змінимо шоу.
Прем'єр-міністерка Фінляндії стрибатиме у воду.
Ну, я тут як турист, і мені подобається те, що я бачу.
Я бачу гарне, чисте повітря, воду.
У Фінляндії всі щасливі.
Ось що я читав. Найщасливіші люди на Землі.
Це справді так?
Так. Не та щоб ми завжди були веселими,
справа в хорошому суспільстві, яке безпечне й надійне…
-Так. -…і що у всіх є можливості.
І в нас хороша соціальна система й система охорони здоров'я.
Тому ми найщасливіша нація у світі.
Глибинне щастя, не лише поверхневе.
Саме так.
Я знаю, що це важливо для вас, довкілля.
Так. Найбільші виклики людства —
це зміна клімату та втрата біорізноманіття.
Хочемо стати першим у світі кліматично-нейтральним суспільством,
і ми прагнемо стати нейтральними до 2035-го.
-Неймовірно. -А це швидко.
І найголовніше те,
що це не проєкт для уряду.
-Так. -Це не проєкт для політиків.
Це проєкт для всього суспільства.
Якщо не зробимо цього, то більше нічого не матиме значення.
Якби це залежало від мене, більше влади було б у руках молоді.
Вибачте. Я багато говорила.
-Саме це ми й любимо. -Це добре.
Краще говоріть ви, ніж я.
Знаєте, якщо я з прем'єр-міністеркою, то має говорити вона, а не я.
У вас є сім'я?
У мене є чоловік і мале дитинча.
Скільки років дитинчаті?
Моїй доньці три з половиною роки.
-Чудово. -Так.
Я читав, що ви були пекаркою.
-Що? -У коледжі. Це правда?
-Я працювала… -У пекарні?
…одного літа в пекарні. Так.
Коли мені було 15. Я не пекарка.
-Тому хотіли зустрітися. Щоб щось спекла. -Так!
Я чув, що готувала печиво. Мене ввели в оману.
Настав час розкошувати.
Ми їдемо до національного ресторану Фінляндії в Гельсінкі.
Називається Savoy. Він існує з 1937-го,
і Кеннет веде мене туди, щоб зустріти шеф-кухарку Хелену Пулака,
і вона підготувала дещо особливе для нас.
Ми їстимемо форшмак.
Форшмак — наша найтрадиційніша страва в Savoy.
Це нарізана оселедцева страва, більша частина якої — м'ясо,
і подається теплою.
Ніколи не куштував. Схоже на їдиш.
-Це їдиш. -Справді?
Так. Це означає «закуска».
Так. Коли я тільки прийшла сюди, наші постійні клієнти казали:
«Не чіпайте форшмак. Його не можна забирати з меню.
І змінювати не можна». Зрозуміла, що це історія Savoy.
Оригінальний рецепт форшмаку Savoy пішов від фельдмаршала Маннергейма,
який був великою фігурою в історії Фінляндії.
Був головним військовим лідером, а потім і президентом Фінляндії.
Коли такий хлопець просить приготувати улюблену страву, форшмак,
маєш це зробити.
Подумала, чому б не приготувати пельмені з форшмаком?
Наче більш елегантний спосіб подачі форшмаку.
-Усередині традиційна страва… -Форшмак, так.
-Це лише ваша презентація. -Так.
Це «модно-шмодно».
Смачного.
Погляньте, як гарно.
-Що скажеш? -Так, це просто пречудово.
Спершу я розсмакував оселедець.
Якийсь оцетово-маринований смак, змішаний з тушкованою яловичиною,
і це так смачно, що я зараз розмовляю з ротом, повним слинок.
Це особливий ефект.
Так. Гадаю, дуже цікаво, як оселедець відчувається безпосередньо.
А потім приємний смак м'яса за ним.
Наче у тебе кілька страв за раз.
Кеннете, ти глянь.
-Нарізаний оселедець. -Дивовижно, так? Просто.
Але ви зробили його «моднм-шмодним».
Ви такі щасливі. Я щаслива, коли ви щасливі.
-Дякую, шефине. -Дякую.
У них тут стіл Маннергейма, де він сидів. Ми можемо…
-Його стіл? -Так, авжеж.
Який прекрасний ресторан. Погляньте на цей вид.
А ось і маршал.
І його телефон.
-Справді? -Ага.
О, дзвонить.
Алло? Маннергейм.
Ні, я їм форшмак.
Почекають.
Ей, Ґуґл, подзвони Бреду.
-Ось і він! -Привіт.
-Ви гляньте! -Як ти?
Красунчик!
-Як я? -Перука чудова.
Так краще? Радий тебе бачити. Де ти?
Гельсінкі.
Це там, де вампіри.
Ні.
-Вампіри звідти? Гельсінкі? -Ти думаєш про Ван Хелсінга.
Це з фільмів про Дракулу, ні. Гельсінкі у Фінляндії, друже.
Я чув, що там неймовірно.
Ніщо не зрівняється з тобою.
Ти третій, хто сказав це сьогодні.
-Чи зі мною. Саме так. -Схожі на тих, кому недовго зосталося.
Деякі хлопці… Я зустрів хлопця, наймилішого, найдоброзичливішого хлопця.
Він узяв мене шукати гриби в лісі.
Я тобі скажу, Філе…
-Так. -Так людей і вбивають.
Тебе беруть збирати гриби, а потім ти…
Ти з грибами.
Як там їжа?
-Привіт. Бачиш? -Що це в тебе, налисники?
Ого! Випічка?
Так, гарна випічка, наче найкращі булочки з корицею.
Бреде…
-Несмачні? -…ти що?
Так, уже причини завітати сюди.
Бреде, знаєш, коли я дзвоню великим, як ти…
-Так. -…я прошу розповісти жарт для Макса.
-Добре. -Маєш жарт, який сподобався б Максу?
Гаразд, знаєш, я обожнював Макса. Він був батьком, якого я завжди хотів.
Ти ж знаєш мого тата. Він був трохи…
Тож на честь Макса в мене є жарт.
Двоє пожежників **** у кімнаті, повній диму.
Гаразд? І…
-Виріжмо. -Алло?
Добре.
-Не хочеш, почути кінець? -Є інший жарт?
Так.
Ці двоє **** б'ються за ****.
І… А, гаразд…
Думаю, це кінець.
Добре.
Я на зв'язку з відділом кадрів.
Авжеж.
Гаразд, ось мій жарт.
Я люблю тебе.
Цей жарт на честь Макса, якого я обожнював, батька Філа.
Три єврейські жінки сидять на лавці в парку
й розповідають, що в кожної з них найкращий син.
І перша єврейська пані каже:
«Мій син найкращий! Я отримую квіти на кожному шабаші!»
А друга пані каже:
«Я маю сказати, що мій син…
найкращий, бо він дзвонить мені тричі на тиждень».
А третя єврейська мати каже: «Мушу сказати, мій син найкращий.
Він ходить до психолога п'ять разів на тиждень,
і говорить лише про мене».
Жарт на межі.
Філі, я люблю тебе.
Котра там година?
У Гельсінкі 8 ранку, а в Лос-Анджелесі — 22, попередній день.
-Так, 22. -Так.
Так, дружина в ліжку…
-Я знаю. -Привид Дона Ріклза.
Ще та зануда.
-Вона стоїть біля тебе? -Так.
-Філ привітався. -Привіт.
Іди сюди. Іди сюди!
Дай мені хвильку.
Іди сюди.
Сюди, у нього купа грошей, Іссі. Іди сюди.
Поглянь на Філа. Через нього у тебе є каблучка.
Привітайся.
Дивіться, яка красуня! Привіт, Іссі! Привіт!
Хіба вона не пре… Дивися, неймовірно, так?
-Повечеряймо. -Кладу слухавку.
-Знаєш що? Вона вередлива. -Я не з тобою розмовляю, Бреде.
Ти досі у формі!
-Добре. Бувай! -Люблю тебе. Бережися.
-Бувай. -Бувай.
Мої кумедні друзі.
На останню зупинку ми їдемо на барбекю
в Гельсінкі.
Співвласник B-Smokery Каррі Нініваара пообіцяв пікантні гостинці.
-Привіт! -Як ти?
Привіт!
Ось мої нові друзі: Сара, Кеннет, Сем і Кім.
Як же ж добре було з ними.
-Потягуєте джин? -Так.
Не просто потягуєте джин, хороший джин.
-Як ти? -Так. Рада тебе бачити.
-Радий тебе бачити. -Гаразд, заспокойтеся.
За моїх нових друзів з Фінляндії, за Гельсінкі
й за чудовий час, проведений з вами.
Дякую.
-Дякую, що завітав. -Дякую.
Радий, що ти тут.
Добре бути званим.
-О, починається. -Заціни.
-Огірочки. -Огірочки.
Тепер це барбекю.
Гляньте на ці ребра. А на грудки.
Якби я не сидів у Гельсінкі з друзями з Гельсінкі,
я б міг заприсягнутися, що був у південній частині США.
У нас є пиво?
Дикун. Ковтнув джину й уже: «Можна нам пива?»
Хочу, щоб було по-фінськи.
Шефе, грудка неймовірна. Дякую.
Усе.
Мені дуже подобається ця твоя зміна.
А ще команда чудова. Просто гарна енергетика.
-Ця команда? -Так! Чудова команда!
Ви гляньте, оплески для команди. Такого ще не було.
-Знаєш… -Годі Сарі наливати.
І лише для мене, гадаю, він приготував бастурму.
Ого!
Оце серйозно справа.
І мені подобається «В».
-Випалена «В»? -Так!
Добре, що побачила ту, яка подобається.
-Добре. -Усе серйозно.
Дуже серйозно.
Трохи гостроти, що гарно…
Так.
Гірчиця й огірки чудові.
Зазвичай є коул слоу, а не огірки. І російська приправа. Чудово.
Саме це я люблю у Фінляндії.
-Це вам не сандвіч Рубен у Нью-Йорку… -Так.
-І не має бути. -…він тут інший.
Я цього не очікував.
Це було наче: «Ось вам дещо з вашої батьківщини», так?
Чим я можу віддячити?
Не знаю. Маю один козир у рукаві.
Настав час десерту.
Це те, що винайшов у Брукліні, Нью-Йорку, десь 100 років тому…
Справді?
німецько-єврейські іммігранти, і це яєчний крем.
-Поки перемішуєте, додаєте… -Чудовий звук.
…газовану воду.
Бачите?
-Ого. -Починає пінитися.
-Спробуй. -Господи, гляньте на це.
Так, помішуй і наливай.
Чудовий трюк?
Найкращий фінський тост.
Добре.
Кіппіс.
Ого.
-Суперлегкий. -Низькокалорійний молочний коктейль.
-Саме так! -Смачний, правда?
Радий, що можу поділитися смаком мого дому у вашому.
-Дякую, що поділився. Дуже вдячні. -Дякую.
Я читав, що фіни — найщасливіші люди на Землі,
але вони цього не показують.
Їх нелегко розсмішити,
тож може знадобитися час, щоб побачити посмішку.
Усе це маячня,
бо люди, яких я зустрів у цьому розкішному місті,
були дуже гостинними й доброзичливими.
Їхня чуйність і турбота
про навколишній світ, —
можливо, це секрет щастя.
За твого наступного візиту
у нас буде такий продукт, як «Яєчний крем Кіма».
-І я скажу, що казав тобі! -Подам у суд!
Можливо, це правда!
Ей, Ґуґл, переклади це фінською:
«Дякую, Фінляндія,
за тепло та гостинність до мене.
Я в захваті від цих днів і від тебе.
Дякую».
-Ей, будьмо! -Будьмо.
Хто-небудь, будь ласка
Хто-небудь
Хто-небудь, будь ласка
Хто-небудь
Хто-небудь, будь ласка
Хто-небудь
Хто-небудь, будь ласка
Хто-небудь
Хто-небудь, будь ласка
Хто-небудь
Хто-небудь, будь ласка
Нехай хтось
Хто-небудь, погодуйте Філа
Благаю, хто-небудь
Хто-небудь, погодуйте Філа
Хто-небудь, погодуйте його
Переклад субтитрів: Володимир Савельєв