DOKUMENTÁRNÍ SERIÁL NETFLIX
Tyhle jsou odsud?
Jo, tyhle jsou odsud. Víš, jak otevřít ústřici?
Když zatlačíš nožem sem, ucítíš,
jak hrot projede dovnitř…
- Jo. - …přejedeš po hraně…
A voilà.
- Pro mě? - Jo, dej si.
Díky. Tak jo, lidi.
Co byste tomu řekli?
Sedíte na pláži a popíjíte si Chenin Blac, zatímco vám šéfkuchař otevírá ústřice.
Nekrm jen mě. Taky se najez. Jsou fakt výborný.
- Tak jo. Na zdraví. - Na zdraví.
Chceš to zkusit?
Asi jo.
Musíš se…
- Tady? - Jo.
- Tlačím, jak můžu. - Už jsi dost daleko.
- Co říkáš na Portland? - Doteď se mi líbil.
Hladovec v zimě v létě
vesele vandruje po světě
a táhne ho to chtě nechtě
k těstovinám, masu a bagetě.
Přifrčí za vámi,
přiletí za vámi.
Zazpívá si s vámi,
zatančí si s vámi.
Zasměje se s vámi
a bude rád s vámi.
Na oplátku žádá jediné.
Nakrmte někdo, nakrmte někdo…
Prosím vás,
nakrmte někdo Phila!
Tak už ho někdo nakrmte!
Víte, v jakých městech mají nejlepší street food?
V Marrákeši, Riu, Bangkoku
a v Portlandu v Oregonu. Fakt.
Šokovalo mě to.
Jestli jste jako já, milujete street food.
Proč? Protože je neformální, jednoduchý a skvělý, když se dělá správně.
Za ten dar můžeme poděkovat vládě.
Stravování venku nabralo na oblibě při poslední recesi.
Byly zjednodušeny zákony pro založení občerstvení.
To je ale chytrá vláda.
Jak to, že jsem tu nikdy nebyl? Mám to sem z domu jen dvě hodiny.
Nikdy jsem tady nebyl.
Jsem hloupej.
Ale prý to rychle doženu v místě zvaném „food pod“.
Co je food pod? Připomíná občerstvení v obchoďáku.
Nejlepší je prý Prost!
Tam jděte.
Pečlivě vybraná směsice vzájemně se doplňujících food trucků.
Člověk by tady nečekal tří a čtyřhvězdičkovou gastronomii.
Ale je tady.
HISTORICKÉ MISSISSIPPI
Michael Russell píše o těchto food podech už deset let.
Vytvořila se kolem nich kultura.
Každá cool čtvrť má vlastní food pod.
- Kdo je ten mladík? - Deepak.
Ahoj, já jsem Phil. Tohle je slavná Desi.
- Jo. - Miluju indickou kuchyni.
Chtěl jsem si objednat kuře,
ale slečna venku nám řekla, že máme zkusit jehněčí.
Dáme si oboje.
Kuře a jehněčí? Hned to bude.
Tak jo. Super.
Měli bychom si něco objednat.
- Co si mám dát? - Yolko Ono.
Yolko Ono a pak…
Sriracha Mix-A-Lot.
Jo, to zkusíme taky.
- Hned to bude. - Díky.
- Dva bychom měli. - Třetí kolo.
Objednali jsme si ta dvě jídla. Máme ještě něco přidat?
- Desi a vejce. - Co zkusit Matt's barbecue?
Tak jo. Je to nejlepší barbecue ve městě.
Tady?
- Jak se vede? Jste Matt? - Ano, jsem.
Mike vás vychvaluje.
- Jo, super. - Děláte taky degustační set?
Jo, dáme vám od všeho něco, ať máte co jíst.
Tak to mám nejradši. Od všeho trochu.
- Držte to jako mimino. - Páni!
- Maminko. - Co bude jíst Mike?
Hele, lidi!
Takovou reakci chcete.
Sedneme si sem.
S trochou štěstí na vás něco zbyde.
Takže tu máme hrudí a samozřejmě žebra…
- Krůtí. To já nejradši. - Je skvělý.
- Klobása s jalapeño a čedarem. - Skvělý.
Každé sousto z toho tácu
je naprosto fenomenální.
Jo.
Fried Egg I'm in Love.
Dobrota.
Úžasný jídlo.
Máš rád hudbu Yoko Ono? Jmenují se podle ní.
Předběhla svou dobu. Fajn ženská.
Měla hroznou pověst, ale kvůli ní se Beatles nerozpadli.
Tak proč se rozpadli?
Už je nebavily Ringovy vtipy.
A teď indie.
- To je to jehněčí? - Jo.
Koukejte na to jehněčí, lidi.
Nádherný exemplář. Dobrota.
Není divu, že se ti tu líbí.
Panebože! To je skvělý!
- Desi je boží. - Kde je?
- Tamhle je Deepak. - Ten je taky super.
Mladý muži… Deepaku…
Musím vám říct, že tohle je jedna z nejlepších indických,
jaké znám. A to přitom vaříte ve stánku.
Jak dlouho už to děláte?
Takhle ve stánku vařím už asi šest let.
Původně jsem dělal v technologiích,
ale když mi bylo 40, rozhodl jsem se pro změnu a začal vařit.
- Proto vás miluju! - Jo.
Dáváte do toho srdce. A vzdal jste se technologií.
- Jo. - Můžu se na něco zeptat?
- Můj počítač… - Ne! Už si nic nepamatuju.
Občas po mně chtějí, ať jim opravím počítač,
tak říkám, že teď už umím jen kari.
Když mi budete dělat tohle, na počítač kašlu.
Madison, vaše smažené vaječné sendviče mi moc chutnaly.
- Já to tušila. - Jsou skvělý.
Častokrát je ve vajíčkovém sendviči to vejce míchané.
Nejlepší je, když se do něj zakousnete a všechno vyteče.
- Je to omáčka sama o sobě. - Přesně.
Proč to nedělají všichni? Bojí se, že jim to spadne na košili?
Na to si lidi stěžujou nejvíc, že mají žloutek na košili.
- Jo. Co čekali? - Tak to u nás chodí. Pardon.
Přijďte zas.
- Matte… - Ahoj, Phile.
- Jsem u stolu géniů. - Jaký bylo barbecue?
Tak dobrý jsem ještě nikdy neměl. A to neříkám jen tak.
- Paráda. - Je boží.
Řekl jsem velký.
Na nové přátele v Portlandu. Na Portland. Kdes byl celý můj život?
Skvělý.
Je to ohromná zábava…
protože to jídlo bylo boží.
Teda, to je dobrota. Kdybyste se viděla.
Uděláme pár širokých záběrů.
Tak dál stůjte, jezte a bavte se.
Když budu stát a jíst, nebudou široký jen záběry.
Jednou jsem byl v Moskvě.
Rusové chtěli, abych předělal svůj starý sitcom na Kosťu má každý rád.
Pusťte si Exportování Raymonda.
Má rodina to miluje, protože jsem děsně trpěl.
Ale v Moskvě jsem si zamiloval místní jídlo.
Nečekal jsem to, ale je hrozně dobré.
A taky navržené tak, aby se hodilo k vodce.
- Ahoj! - Bonnie Moralesová?
- Ano. - Jsem Phil.
- Těší mě. - Rád tě poznávám.
Jedna z nejlepších restaurací v oregonském Portlandu
se prý jmenuje Kachka.
Jejich menu je inspirované Ruskem a dalšími bývalými sovětskými republikami.
Nejsem žádný odborník, ale Bonnie Moralesová asi není ruské.
Když naši emigrovali ze Sovětského svazu, chtěli pořádné americké jméno.
Přišlo jim, že „Bonnie“ zní exoticky a americky.
A příjmení mého muže je Morales.
- Je napůl Mexičan, takže… - To je on?
- Jo. - Jsem to já.
- Co tady děláš? - Israel. Další neruské jméno. Ahoj.
Jaké je tvoje původní příjmení?
Frumkinová.
- Tak vidíš. - Nebudu říkat, že Moralesová je lepší.
- Jo! - Abych Frumkinovi neurazil.
- Proč taky? - Ne.
Hele, já jsem taky žid. Máme spoustu vtipných jmen.
- Přesně tak. - Je tam hodně Lipschitzů.
Co je to za vodku?
Křenová, kterou si sami děláme.
Na to si musíme připít.
- Na co? - Na Phila.
To je milé. A na vás.
Dalas to na ex. To já nedělám. Já upíjím.
Ochutnej a zjistíš, že to budeš chtít všechno a hned.
Tak jo. Chci toho mít v kufru celou lahev.
To můžu zařídit.
- Vidíte to? - Jdeme na to.
- Tohle dáme pryč. - Jsem štěstím bez sebe.
Moje tchyně vymyslela,
že správně prostřený stůl vypadá tak,
že už se ti mezi dva talíře nevejde ani prst.
- Musí se mačkat. - Tak by měl vypadat každý stůl.
- Že jo? - Jasně.
Tohle jsou pelmeně, hovězí, vepřové a telecí knedlíčky.
- Komu by tu nechutnalo? - Jo.
Ochucené trochou másla, octa a smetanou,
kterou si tu sami vyrábíme.
Chutná to mnohem líp, než vypadá.
Ne, ale fakt. Vypadá to…
Dostat niklák pokaždý, když to slyším…
Vypadá to jako… Je to krásný.
Jsou to knedlíčky.
Ale ukrývá se v nich exploze chutí. To jsem nečekal.
Myslel jsem, že to bude obyčejná domácká dobrota.
Nečekal jsem, že mě to nakopne.
Páni. Je to super.
Chceme, aby si lidi přidali tuhle kuchyni
- do svého jídelního adresáře. - Jo.
„Co bych si chtěl dát k večeři?“
- Ruská jídla tě nenapadnou. - „Sushi, itálii…“
Lidi myslí, že to bude velmi mdlé jídlo a taky…
- Fádní. - Přesně tak.
Je to tady.
- Ahoj. - Dobrý den.
- Francisco, náš šéfkuchař. - Těší mě.
Rád vás poznávám.
Těžký kalibr vyšel ven. To jsi ty.
Předveď, co máš.
- Hezký! - Můj kalibr.
Jedno z našich klasických jídel. Králík v hliněném hrnci.
Dušený v naší domácí smetaně.
S trochou hříbků a višní.
A tunou česneku.
Přesně tak.
Super! Nechceš jít na plac?
Už dlouho chci na stáž do restaurace,
ale majitelé na moje žádosti nereagují…
Proč se ta restaurace jmenuje Kachka?
Když jsme se rozhodli do toho jít,
okamžitě jsem si vzpomněla na matku mého otce, kterou jsem neznala.
Během druhé světové války Němci postupovali do Běloruska
a ona se snažila přesvědčit své mladší sourozence a rodiče,
že by měli odjet.
Takže odjela s tříměsíčním dítětem v náručí
směrem do Ruska. Někdo ji zastavil a říkal:
„Ty jsi židovka.“ A ona na to: „Ne, jsem Ukrajinka.
Jen tudy projíždím za rodinou.“
A oni na to: „Když jsi Ukrajinka, jak se ukrajinsky řekne ,kachna‘?“
Ona ukrajinsky neuměla, tak prostě jen zkusila říct „kačka“.
A oni ji pustili.
Pak zjistila, že kačka je kachna jak v ukrajinštině,
tak běloruštině, polštině i jidiš.
A to slovo jí zachránilo život.
Přesně tak.
Bylo to pro mě velmi důležité slovo.
Každý má svou vlastní verzi kačky.
Je to velmi tenoučké štěstí…
- Jo. - …co nás drží při životě.
- Štěstí je vždycky. - Krásný příběh.
- Neuvěřitelné. - Díky.
Na všechno, co nás spojuje.
- To je milé. - Všichni máme něco společného
a v dnešní době je důležité si to pamatovat.
A teď se jedu projet na kole po městě.
Jo, tenhle park je ve městě.
Ahoj, štěně.
Dvě štěňata.
Peter Cho byl dlouhé roky kuchařem v New Yorku
a pak se přestěhoval do Portlandu, kde si otevřel skvělou restauraci
Han Oak přímo ve svém domě.
Ano.
Má krásnou rodinu.
Potkal jsem jeho ženu Sun a syny Frankieho a Elliota.
Připravený? Hoď mi to na…
Přímo do obličeje.
A měl jsem štěstí.
Dneska mi ve své garáži uvaří soukromý oběd.
Vy tu fakt bydlíte?
Jo. Bydleli jsme tu pět let.
Tuhle oázu bych tu nečekal.
To jo.
Tak jo, tohle je žebro.
Je to marinované kalbi.
A je krásně mramorované. Bude hezky tučné a lahodné.
Plácneme si?
Místní číšníci jsou plní nadšení.
Hele, co přinést něco k pití?
Přineseš tátovi jeho oblíbený drink z lednice?
A můžeš ho otevřít.
- Tohle jsi chtěl? - Jo.
- Frankie… - Otevřeš mi ho?
Jsi nejlepší!
Jsi pyšný otec?
Když ti dítě poprvé přinese pivo?
Díky, Frankie! Otevřeš mi ho?
- Ty jsi ale silák. - Co to je?
Tomu se říká mikrofon.
Ahoj!
Super. Díky za pivo, Frankie.
- Cože? - Díky.
Co se to děje?
Portland pobláznil Smashburger.
Tak nás napadlo rozmačkat karbanátek,
dát ho do do bao bulky a tu pak opéct na pánvi.
Takže je to vlastně smažený knedlíček…
- Co je cheeseburger. - Jo.
To vám musí chutnat. Do toho.
Tohle zaplatí dětem vysokou.
To určitě. Pane jo.
Je to jeden z těch báječných vynálezů, u kterýho si říkáte, proč ho neznáte.
To dáš, kámo. Dobrý.
Na tohle nesahej. Pálí to.
Výborně.
- Dobrá práce. Jo! - Výborně.
Žák nahradil mistra.
Udělám ti salátový závitek, ale něco mi slib.
Je ti jasný, že to bude obří?
Sotva ho strčíš do pusy.
- Celý? - Musíš ho sníst najednou.
Tak se to dělá. Tohle je…
Fakt? To jsem nikdy neslyšel. Dělá se to tak?
- Jo. - Musím…
Vždyť je to obří.
Tak prosím.
Jasně. Co třeba Richard?
- Ano. Všichni. - Dá si taky.
- Fakt se to děje? - Jo.
I ten kluk to zvládnul s knedlíčkem, jako by to byla hračka.
Cože?
- Jdeme na to. - Tak jo.
- Najednou! - To dáš. Na zdraví.
Páni.
Koukej.
Kousej!
Asi na to není vhodná chvíle…
Moc!
- Skvělý. - Dobrá práce.
Je skvělý, jak se držíš, když to jíš.
Musíš být opatrný.
No jasně. Tak jo.
To bylo velkolepé. Ano, co?
Zvládnu sníst…
sníst deset knedlíčků na jednom talíři na deset kousnutí.
Fakt?
- Sní deset knedlíčků na deset kousnutí. - Jen se vytahuje.
Rád se vytahuje, ale je skromnej.
- Ne, jen se vychloubá. - A jak.
Je to chvástal. Není skromnej.
Chci si to dojíst v klidu.
Tak jo.
Sakra.
Máte rádi přírodu?
Dnes budeme jezdit na kajaku v Clackamas County.
A navzdory nebezpečným podmínkám…
Brázda. Obří brázda.
…blbej Richard chce, abych vlezl do malého kajaku.
Tady jsem nejvíc nervózní.
Tak znova, lidi. I když jsem se postupem času
stal trochu odvážnějším než dřív…
Je otočený správně?
Jasně.
…nejsem žádný milovník přírody.
Sbohem, Monico.
Chytněte si to víc uprostřed.
Takhle?
Vůbec mi to nejde.
Během pěti minut mě z toho pádlování rozbolela ramena.
A asi začínám mít kurděje.
Mám se při pádlování naklonit dopředu?
Jakmile jsem ponořil pádlo do vody a otočil ho,
všechna voda z něj se mi nalila do klína a do lodi.
A pak zaberete na druhou stranu a znova se na vás nalije voda.
Měl jsem jediný požadavek. Všem jsem říkal,
že se za žádných okolností nechci namočit.
Nemůžu se namočit. Jsem jako gremlini.
Já si to píšu.
Vítejte u dalšího dílu Křivýho kajakáře.
Najednou jsem se střetl s lidmi, kteří si to užívali.
Pardon, dělám to poprvé.
- Jak mi to jde? - Skvěle.
Už asi začínám chápat proč.
To je ale klídeček.
Nádhera!
Jsem kajakář.
Máte rádi Top Chef? Viděli jste Top Chef Portland, Oregon?
Jestli jo, tak milujete Šótu Nakadžima.
Dneska jdeme na cool místo, které mi moc cool nepřišlo.
Jmenuje se Jacobsenova solná společnost.
A společně se Šótou navštívíme vedoucího téhle společnosti,
Bena Jacobsena.
Ten se v soli vyzná.
- Ahoj. - Myslel jsem, že sůl je sůl.
- Ale zjevně není. - Je, ale není.
- Těší mě. - Rád tě vidím.
Rád vás vidím. Vítejte. Pojďte dolů k vodě.
Dobře. Ale nenamočím se, ne?
Tohle je Netartská zátoka. Ukážu vám přívod vody.
Máme malou solnou společnost,
ale k tomu potřebujeme pěticentimetrovou PVC trubku v zátoce.
Jak to myslíš?
- Tou trubkou proudí sůl? - Jo, mořská voda.
Mořská voda? Tohle malou trubkou?
Jo. Neřekl bys, co dokáže, viď?
Takový trubky není radno podceňovat.
Pěstují se tu desítky milionů ústřic.
- Je to chráněné mořské ústí. - Jo.
Takže tu nedojde k masovému rozvoji.
- Super. - Kvalita naší soli
přímo závisí na tom, jestli je zátoka zdravá.
Jsme doslova mikro destilací tohoto prostředí.
Je super, jak ty obří stromy rostou těsně u pobřeží.
To je krása.
Půjdeme nahoru, abych vám ukázal, jak na to?
- Jo. - Já vím o soli jen tohle.
Jakmile můj otec dostal na stůl nějaké jídlo,
okamžitě udělal tohle.
Máma říkala: „Maxi, proč to nejdřív neochutnáš?“
On na to: „Já sůl rád.“
- Mám si vzít síťku? - Jo.
Ahoj.
Tohle je naše varna.
Mořskou vodu filtrujeme a vaříme, abychom odstranili vápník a hořčík.
Tak se to dělá po celém světě?
Používá se různá mořská voda a rozdílné procesy
a pak vznikají různé druhy soli.
- Ukážu vám sůl. - Dobře.
Ideální na vaření těstovin.
Vejde se jich tam dost.
Jak moc solíš vodu na těstoviny?
Tak akorát.
A tady začíná zábava.
Tyhle odpařovací stoly zespoda lehce zahříváme.
- Jo. - A jak vidíte,
na povrchu se pomalu tvoří krystalky soli.
- Takhle se to dělá? - Tohle je naše metoda.
Panebože.
- Hezký, co? - Dá se to jíst?
- Jsou to krásné vločky. - Teda.
- Vidíš to? - Nádhera.
- Jak sněhová vločka. - Jo. Je to krása.
Na zdraví.
- Vydrží dost dlouho. - Super, co?
- A na konci je sladká. - Jo.
Když ochutnáte dobrou sůl,
hned poznáte rozdíl.
Já ji teď ochutnal a bylo to jako zjevení.
Jasně. Chceš to zkusit?
- Jo. - Dobře.
- Začni tady. - Já věděl, že to dělám špatně.
- Viděls, jak se to přelilo? - Jo.
Až dozadu.
Dojeď až na konec.
- Dobrá práce. - Jsem sůl… Jak se tomu říká?
- Solník? - Výrobce soli.
Jsem výrobce soli.
Podívej se tam.
Krásný sníh nebo nějaká droga.
Naši vždycky říkali, ať mám zálohu.
RETARDÉR
Ahoj.
- Phil. - Těší mě.
Páni, to je dobrota.
Když už si myslíte, že to tu začínáte znát,
překvapí vás Portland znovu.
Peter Chao mě vzal na své oblíbené místo.
Bistra, kde vaří kuchyni, kterou jsem vůbec neznal.
Jdeme do Ruthie's,
kde mají jídlo založené na mormonských tradicích,
ale vařené v portlandském stylu.
To je super. Páni, tady to žije.
Že jo?
- Ahoj. - Jak to jde?
- Colin? - Jo. Jak je?
- Jsem Phil. - Těší mě.
Těší mě, příteli.
- Čau? - Jak je, kámo?
Z deset metrů čtverečních velkého přívěsu vytvořil Colin a jeho partner Aaron
kulinářský milostný dopis Colinově babičce Ruthie.
Oba jsme původně z Ogdenu v Utahu.
Moje babička, po které se jmenujeme, je mormonka.
Má takzvanou obecní kuchařku.
Všichni lidé z církevní komunity sbírají staré rodinné recepty
a nosí jí je do té kuchařky.
- Jo. - A v té kuchařce
jsme se velmi inspirovali. Jak babička vaří a zavařuje.
A taky místními farmami.
- Paráda. - Máme se posadit?
Jo, jídlo už za chvíli bude.
Hele, máme tu pití!
- Zdravím. - Tak jo.
Coline.
Tohle je kukuřičný salát s trochou marinovaných rajčat.
- Krása. - Bazalka.
A nahoře je kukuřičný chléb a čirokové křupky.
A tohle je rybí slider.
Hodinu se nasoluje.
Maso se zpevní a je krásně křupavé.
Tohle je vepřová krkovice připravená na steak.
Nasolíme ji růžovou solí a necháme ji tak celý den.
- Jo. - A 24 hodin se dělá v sous vide.
- Jo. - A zatáhne se v peci na dřevo.
A na tohle jsme obzvlášť hrdí. Jsou to bulky babičky Ruth.
Jím je už odmala.
Je to moje nejoblíbenější jídlo.
- Smějou se na nás. - Jsou šťastný.
Díky, Coline.
Dám si od všeho kousek.
Ty jo. Mít tak palce…
Tak čerstvé a studené a…
kukuřičné a rajčatové a…
křupavé a sýrové.
- Dobrota. - Je to skvělý.
Ty už jsi to snědl?
Jo, najednou. Tys to neviděl?
Tohle je podobné tomu ssamu, ne?
- Musíš si tam dát od všeho trochu. - Jo.
- Už to chápu. Sleduj. - Výborný.
Máš tam všechno?
- Jo! - Za to může on!
Umíš něco novýho.
Když už myslíte, že nad vepřové není…
Panebože.
Je to lahodný sendvič s grilovanou rybou v úžasné housce se skvělou omáčkou.
Dobrota, co?
Proč musí být všechny rybí sendviče smažené? Není to třeba.
Je to dobrota. Klidně bych ho mohl jíst dvakrát, třikrát týdně.
Je to jeden z nejlepších rybích sendvičů na světě.
Díky. Máme rádi jídlo jednoduché, křupavé a zábavné.
Chci, aby toho lidi mohli sníst hodně, ale neskolilo je to.
Tenhle týden jsem měl to nejlepší jídlo z food trucku v životě.
Je tu spousta velmi šikovných lidí, co dělají dobroty.
- A na malém místě. - Jo.
To je výhoda stánků. Jsou malé.
Nemůžete vymýšlet blbosti a soustředíte se na kvalitu.
A držíte se toho, co znáte.
- Jo. - Takže tak.
Vezmu si tvůj spodek. A vršek si nech.
- Carly a Crystal, předpokládám. - Phil, předpokládám.
Ano, předpokládáš správně.
Když poprvé přijdete do Doe Donuts, veganské donuterie tady v Portlandu,
připadáte si jako ve scéně z Portlandie.
Z toho „veganské“ jsem trochu nervózní.
Bojím se, že nebudou dobré jako ty nezdravé donuty.
Ale pak ty donuty ochutnáte.
Postaráme se o tebe. Nepoznáš rozdíl.
Řekněte mi, co si mám dát jako první.
Dobře, nejoblíbenější je Portlandská mlha.
S polevou z čaje Earl Grey a nahoře je šlehačka
poprášená vanilkovým luskem.
- My tu Earl Grey milujeme. - Proč?
Jsme temný a ponurý a máme rádi temný a ponurý jídlo.
To je sranda.
Panečku.
Už chápu, co jim na tom chutná.
Tak počkat. Jestli je veganský, co je pak tohle?
To je šlehačka z kokosu a sóji.
- To bych nepoznal. - Jako většina.
Většina našich zákazníků vegani nejsou.
- Chodí na dobrý donuty. - Jsou chytrý.
- Oregonská směs. - Teda!
Máme rádi kombinaci slaného a sladkého. Jsou tam preclíky, pepitas,
čerstvé maliny a čokoládové čočky.
- Je to kompletní vyvážená snídaně. - Ideální na túry.
Jo.
A bez túry je ještě lepší.
- Vám to tu patří, ne? - Jo, mně a Crystal.
Napadlo nás otevřít veganskou donuterii dřív,
- než to udělá někdo jiný. - Byly jste první?
Jsme první a pořád jediný.
- Fakt? - Jo.
- Co máš nejradši? - Kukuřičnou koblihu,
protože má kukuřičné těsto, je politá javorovým sirupem
a nahoře je kukuřičná drobenka.
Kobliha nesmí být malá.
Ne. A to je na nich nejlepší.
Teda. Až se mi z toho chce nadávat.
Carly a Crystal prohloupily a pozvaly mě do kuchyně.
Nádhera.
Rebarborová poleva s lasí
s kardamomem, muškátovým oříškem a kokosovým mlékem.
Indický.
Je čas zkazit pár koblih.
Co myslíš? Potřebuje víc, ne?
Jo, ještě trochu.
- Upejpal jsem se. - Zakroužit.
A je to.
Vyrábím koblihy.
Stačí přidat květy světlice a kokosové lupínky.
A pak je jím.
Páni! Nic takovýho jsem ještě nejedl.
To je broskvová kobliha plná posypky.
Je to moc?
Řekla bych, že stačí.
Ukaž, jak vypadá ta od tebe.
Tady. Za tebou.
Delikátní.
Můžu? Nechci ti radit, jak dělat koblihy,
ale měla bys zkusit přidat na posypce.
Tohle je kobliha s hrozny politá mandlovým máslem, že?
Ano.
Musím říct, že mi to docela jde.
A tohle mi jde nejlíp.
Tahle kobliha s mandlovým máslem a hrozny
chutnala jako ten nejlepší sendvič s burákovým máslem a želé.
To potřebujete.
A já taky.
Ty jsi génius.
Richarde.
Tenhle je pro tebe až moc dobrej. Dám ho Mattovi.
Trochu to kape.
Snědl jsem asi 12 koblih.
Každá další je lepší než předchozí.
Jestli si myslíte,
že veganské jídlo nemůže být tak dobré jako normální, pletete se.
Já teď miluju veganský donuty.
Google, volej Paul Reiser.
- Ahoj! - Co?
Ahoj, Phile.
V hotelu, kde bydlím,
mi dali do pokoje krásné portlandské čokolády.
„Moonstruck.“
Musím říct, že už jsem jednu snědl. A Richard myslím taky.
Jo.
Co to je?
Tohle je jak špatný porno.
Dívám se, jak žid jí,
zatímco já nemám nic.
Já mám smůlu. Co v ní je?
- Kuře? - Lahodná…
Proto jsou ty pralinky tak neobvyklé.
Fakt? Člověk by čekal, že v nich bude karamelový krém.
A pak je tu houbová s bazalkou.
Je to tu šílený.
Mléčná čokoláda s treskou.
Co?
Tam je něco špatně.
Co jsi dnes jedl?
Dobře, že se ptáš. Sepsal jsem si to. Počkej.
Nejedl jsem nic zajímavýho,
ale líbí se mi, že se věnuješ food truckům,
protože celý život mě učili, že se ze stánků nejí.
Odrazovali mě od toho.
„Nejez to, je to z auta.“
- V Portlandu to povýšili. - A ty nejíš nic jinýho.
Tady v Portlandu to povýšili na uměleckou formu.
Co když ti bude špatně a půjdeš si stěžovat,
ale oni už budou jinde?
To je výhoda restaurace na kolečkách.
- Paule… - Co?
- nastala chvíle v našem pořadu… - Jo.
…kdy ses laskavě a dobrovolně nabídnul…
- Jo. - …že řekneš vtip pro Maxe.
Ano. A ty vymažeš všechno, co mu předcházelo. Ale…
Našel jsem doma starou desku
Myrona Cohena.
- Je boží. - Mám ho moc rád.
A vím, že vyrůstal ve vaší čtvrti.
- Jo. - „Vyrůstal.“
- Jo. - To bylo v roce 1847.
On tam žil a tys vyrůstal v jeho čtvrti.
Ale když jsem to slyšel, pomyslel jsem si, že je to vtip jak od Maxe Rosenthala.
A stáhnu židovství tak o 12 až 15 %.
- Dobře. - Taková menší autokorekce.
Postarší pán má infarkt, tak jde do nemocnice.
Je tam pár týdnů, zcela se zotaví.
Vrátí se domů a je velmi rád, že je zpátky.
Vidí svou krásnou ženu, po které se mu stýskalo.
Zamilovaně se na svou ženu dívá a významně zvedne obočí.
A ona na to: „Ani na to nemysli.
Nic takovýho dělat nebudeme. Jsi nemocný.
Teď tě pustili z nemocnice.“
On odpoví: „Nic mi není, můžu…“
A ona řekne: „Tak mi přines potvrzení od doktora.“
Dojde za doktorem, všechno mu vysvětlí
a doktor mu rád pomůže.
Vytáhne papír, pero a napíše:
„Drahá paní Levinová, jako hlavní lékař vašeho manžela
vás ujišťuji, že je zcela zotavený.
Srdce má skvělé formě
a může se věnovat jakýmkoli fyzickým aktivitám a milostným hrátkám.
Ale to není vše. Dostal nové léky,
po kterých má sílu, výdrž a energii muže o polovinu mladšího.“
„Co vy na to?“ A ten pán říká: „Doktore, udělejte pro mě něco.
Škrtněte ,paní Levinovou‘ a napište ,všem zainteresovaným osobám‘“.
Jo!
Říkat to tvůj táta, přidal by tam telefon.
„Zavolá doktorovi…“
Jo. Řekl by: „Takhle poznáš, že je to starý vtip.“
Jo.
Je to moc krásný vtip.
- Je. - A já ho věnuju Maxovi.
To je milé.
Můžu něco říct? Klidně to dej do toho svýho pořadu.
Prosím.
Je mi ctí říkat vtip pro Maxe, protože jsem měl tvého tátu moc rád.
- Díky. - A vždycky mě inspirovalo
a vlastně pořád inspiruje a dojímá,
když si vezmu, jak vypadalo jeho mládí
a co hrozného si prožil.
I přesto se stal tak úspěšným a šťastným mužem,
který miloval vyprávění a poslouchání skvělých vtipů.
Lepší životní příběh
už si ani nemůžeš přát.
O to přece jde, ne? Využij nepřízně k vítězství.
To jsem na něm vždycky miloval.
- Hezký. Celý to vystřihneme. - Tvoje máma mi byla ukradená.
Jen jsem upřímný.
Já to věděl. Čekal jsem, že něco přijde.
- Kašli na to. - Je to milý.
Ještě chci lidem říct…
Paul…
Když byl táta poslední dny v nemocnici,
Paul mu nahrál pár vtipů a my se jim hrozně smáli.
Bylo to moc milý a úžasný.
Navždy budeš součástí jeho odkazu.
Bylo mi ctí pomoct tu show ukončit.
Jo, ukončit show. Přesně tak.
- Mám tě rád. Jsi hodnej kluk. - Tak jo, Philipe.
- Díky za pozvání. - Mám rád tvou rodinu. Pozdravuj.
Budu. Díky, Philipe. Díky, Richarde.
- Díky! - Měj se. Richardovi neděkuj.
V neposlední řadě jedna z mých nejoblíbenějších věcí na světě,
food festival.
Jdeme na Feast Portland.
Uvidíme staré přátele a uděláme si nové.
Všechno vypadá skvěle. Je to dobrý?
Začali jsme dobře.
Jako první jdu za Bonnie a Israelem z Kachky.
Tady jsou moji oblíbenci!
- Ahoj. - Ahoj.
- Jak je? - Ahoj, Izraeli.
Ahoj.
- Můžu tě nakrmit? - Ty? Vždycky.
Tak prosím.
Co to jím?
Rajčata se slunečnicovým tahini,
slunečnicová semínka ochucená adžikou a slunečnicový olej s měsíčkem.
Děláte něco špatně?
Porchetta a broskve?
- A padrón! - Co je to padrón?
Chilli paprička.
Aby mi ten pořad nevzali, když to nevím.
Díky.
Red Sauce Pizza?
Je to nová verze klasické pizza taštičky s třemi různými omáčkami.
Takový radosti.
Panebože!
Panebože! Co to je?
Opečený tuňák s kokosovým chilli, tygřím mlékem, melounem,
arašídovou a kokosovou dukkou a baby shisem.
A je to.
Jsem ve svém živlu!
O vás jsem slyšel.
Tohle je Nong's Khao Man Gai,
kde Nong dělá thajské kuře s rýží.
Jdeme na to.
Výborný.
Nong?
Co si přejete? Co? Dobrý?
- Je to moc dobré. - Díky.
Nemůžu přestat.
Chcete víc omáčky?
Ano.
Jak jsem to jedl, říkal jsem si, že by tu omáčku měla prodávat.
Pak jsem zjistil, že to dělá. Jmenuje Nong's Khao Man Gai Sauce.
Měla by se jmenovat „Lahodná omáčka vhodná na všechno“.
- Ta omáčka je výtečná. - Díky, že jste si všimnul.
Všichni by měli dělat svou práci tak dobře jako Nong.
Mňam.
Zkoušel jste tamto jídlo?
- Mám jít? - Ano.
- Dobře, tak jo. - Jdeme.
Ano.
Nong potřebuje pauzu.
Ahoj!
Přišel jsem obchodovat.
Jestli dáš mně a Nong svoje jídlo, přemluvím Nong, kterou znám,
aby ti dala to svoje.
Je na tom pálivá omáčka a med.
- Pálivá omáčka a med. - Jo.
Vytáhnout a pořádně si kousnout.
- To nejde. - Jo!
- To dáš. Věřím ti. - Co to tu s vámi je?
- Musím všechno jíst na jedno sousto. - Abys měl všechny chutě najednou.
Já to chápu, ale… Nedal jsem to.
Já na tom pracuju.
- Tak jdeme na to. - Jo?
Jo! Skoro. A je to.
Dobrota!
- Jo. - Je to všude, ale dobrý.
Je to výborný.
Co ty marionské ostružiny ve vafli? To je geniální.
Koho to napadlo?
Tuhle holku tady.
Proč mám pořad já, a ne tyhle dvě krásné dámy?
- Byl by úspěšný. - Lidi by na to koukali.
Miluju tě. I tvý vafle s ostružinami, smaženým kuřetem, křepelčím vejcem
a medem.
- To jsem ráda. - Skvělý.
Bez svýho týmu bych to nedokázala.
- Jo! - Jo!
Na rozdíl ode mě. Já dělám všechno sám.
SAMOOBSLUŽNÝ PRODEJ DOMÁCÍ KOLÁČE
Tyhle koláče peče Bart VanDomelen.
A má to skvěle zařízené.
Je to samoobslužný systém s kasičkou.
Nezneužívejte to a dodržujte instrukce.
Ten je pro Richarda.
Koláč!
Krása!
Tenhle mi spadnul.
- Marionské ostružiny. - On ti spadnul?
Jo, ale nic mu není.
Kde jsou ty bobule?
- Ostružiny. - Jsou dobrý.
Na vás! Na mé oblíbené lidi!
Předej tu kameru Mattovi, chci ti něco dát.
Banán.
To je pro tebe.
AŤ JE PORTLAND DIVNEJ
Oregonský Portland doporučuju.
Mají tam ta nejlepší jídla ze všech měst, kde jsem kdy byl.
Je tam spousta skvělých podniků na velmi malém prostoru.
Žijí tam úžasní a kreativní mladí lidé,
kteří využívají miniaturních prostorů
a vytváří v nich naprosto jedinečné chutě.
Proč jsem sem nejel dřív?
Jsem už dost starej.
Mohl jsem sem jezdit už dávno.
Tak ať se vám to nestane. Poučte se.
Portland, lidi!
Jo.
Nakrmte někdo, nakrmte někdo…
Někdo.
Nakrmte někdo, nakrmte někdo…
Někdo.
Nakrmte někdo, nakrmte někdo…
Někdo.
Nakrmte někdo, nakrmte někdo…
Někdo.
Nakrmte někdo, nakrmte někdo…
Někdo.
Nakrmte někdo, nakrmte někdo…
Někdo.
Nakrmte někdo Phila!
Já vás prosím,
nakrmte někdo Phila!
Tak už ho někdo nakrmte!
Překlad titulků: Anna Hulcová