A NETFLIX DOKUMENTUMFILM-SOROZATA
Ezek innen vannak?
Igen. Tudod, hogy kell kinyitni az osztrigát?
Amikor beszúrod, érezni lehet,
hogy mikor ment be a hegye.
- Igen. - Végigbontod…
És íme!
- Az enyém? - Igen.
Köszönöm. Rendben, emberek.
Igazi álom, nem?
Egy kiváló séf nyitja az osztrigákat, és chenin blanc-t iszom hozzá.
Ne csak etess! Egyél te is. Nagyon finom.
- Rendben. Egészség! - Egészség!
Kipróbálod?
Azt hiszem.
Az a módszer, hogy…
- Itt? - Igen.
- Tiszta erőből csinálom. - Eléggé beszúrtad.
- Hogy tetszik eddig Portland? - Eddig bejött.
Boldog, éhes ember
Ő, aki most hetedhét országon átkel
Szeretné megfejteni
Tészta, sertés Csirke, bárány mitől isteni
Ő elmegy hozzád
Elrepül hozzád
Énekel neked
Táncol neked
Ő nevet veled
És sír teérted
Egyetlen dolgot kér cserébe
Csak valaki etesse meg
Csak valaki etesse meg Philt
Etesse, ízibe
PORTLAND, OREGON ÁLLAM
Tudják, hol a legjobb a street food a világon?
Marrákesben, Rióban, Bangkokban
és az Oregon állambeli Portlandben. Tényleg.
Döbbenten olvastam.
Szerintem a nézőim imádják a street foodot.
Miért? Mert laza, könnyed, és remek, ha jól csinálják.
Az egészet a városi önkormányzatnak köszönhetjük.
A műfaj a recesszió idején indult be,
és egyszerűsítették a szabályokat, hogy tovább segítsék.
Ezt nevezem okosnak.
Miért nem jártam még itt? Tényleg két órára van a házamtól.
Sosem jártam itt. Soha.
Hülye vagyok.
De azt mondják, gyorsan megokosodom egy kajaudvarban.
Mi az a kajaudvar?
Egy büfésor.
Azt mondják, a „Prost!” a legjobb. Kihagyhatatlan.
Kiváló büfékocsik sokszínű választéka,
és bár az ember nem számít három- vagy négycsillagos fogásokra,
azt kapja.
MISSISSIPPI SUGÁRÚT
Michael Russell tíz éve ír a street food udvarokról,
és nagy kultúrájuk van.
Minden menő környéknek megvan a sajátja.
- Ki ez itt? - Szia! Deepak.
Szia, Deepak, Phil vagyok. Ez itt a híres Desi.
- Igen. - Imádom az indiait.
Csirkét akartam kérni,
de egy lány az előbb nagyon ajánlotta a bárányt.
Mindkettőt.
Csirke és bárány? Pár perc.
Rendben. Remek.
Kérjünk valamit, amíg várunk!
TÜKÖRTOJÁS IMÁDOM
- Mit kérjek? - A Yolko Onót.
Yolko Ono, és…
Sriracha Mix-A-Lot.
Jó, legyen az.
- Máris csinálom. - Köszönöm.
- Oké, ez kettő. - Harmadik kör.
Kértünk két dolgot. Rendeljünk még valamit?
- Desi, tükörtojás. - A Matt's barbecue?
Legyen. A legjobb barbecue a városban.
Pont itt van?
- Hogy vagy? Te vagy Matt? - Helló! Igen.
Mike szép dolgokat mond rólad.
- Remek. - Van ízelítő tálatok?
Igen, mindenből adunk egy kicsit.
Ez a kedvencem, mindenből egy kicsi.
- Óvatosan, oké? - Hűha!
- Hú, anyám! - Mit fog enni Mike?
Emberek, nézzétek!
Ezt a reakciót vártam.
Itt leszünk.
Ha szerencsétek van, jut maradék.
Oké, tehát, nyilván szegy és borda…
- Pulyka, a kedvencem. - Nagyon finom.
- Jalapeñós-cheddaros kolbász. - Imádom.
Amit csak megkóstolok a tálról…
- Igen. - Simán fenomenális.
Igen.
Jöhet a tojásozó.
Ez jó.
Nagyszerű.
Szereted Yoko Ono zenéjét? Ő a névadó.
Megelőzte a korát, és kedves ember.
Szörnyű a híre. Nem miatta oszlott fel a Beatles.
Miért oszlott fel a Beatles?
Nem bírták tovább Ringo vicceit.
Következzen az indiai!
- És ez a bárány? - Igen.
Ezt nézd! A bárány, emberek.
Remek verzió. Igen, nagyon jó.
Jó, hogy szereted a helyet.
Istenem! Imádom.
- A Desi király. - Hol van?
- Deepak ott van. - Profi a srác.
Fiatalember… Deepak…
Ez életem egyik legjobb indiaija volt,
és egy kis büfékocsiban főzöd.
Mióta főzöl? Mi a sztorid?
Körülbelül hat éve főzök a kocsiban.
A sztorim az, hogy IT-s voltam.
Amikor 40 lettem, úgy döntöttem, váltok, és belevágtam ebbe.
Ezért szeretlek! Mert benne van a szíved. És feladtad az IT-szakmát.
- Igen. - Jöhet egy IT-s kérdés?
- A számítógépem… - Nem! Már nem megy.
Néha számítógép-javításra kérnek. Azt válaszolom, nem megy, de jó a currym.
Ha ilyet főzöl, nem érdekel a számítógépem.
Madison, imádom a tükörtojásos szendvicseidet.
- Tudtam. - Nagyon finomak.
A tojásos szendvicsben legtöbbször rántotta van.
Ha beleharapsz, érezni akarod, ahogy folyik. Ez a…
- Önmagában is szósz. - Pontosan.
Miért nem ilyen mind?
Nem akarják leenni magukat?
Ez a leggyakoribb panasz. „Ráment a sárgája a felsőmre.”
- Igen. Mit vársz? - Ez ilyen. Bocs, de nem sajnálom.
Jó duma.
- Matt… - Szia, Phil!
- A zsenik asztalánál ülök. - Milyen volt?
Az egyik legjobb életemben, és ezt őszintén mondom.
- Fantasztikus. - Csodálatos.
Azt mondtam, nagyot.
Az új portlandi barátaimra! Portlandre! Hol voltatok eddig?
Remek, remek, remek, remek.
Annyira jó buli.
Ugyanis az étel parádés.
Hű, ez nagyon jó, igaz? De drága!
Kell pár totál.
Szóval csak egyél és érezd jó magad!
Ha addig vesztek, rengeteg totál lesz.
Egyszer voltam Moszkvában.
Az oroszok a régi sitcomom átiratát akarták, a Szeretünk, Kosztyát.
Ajánlom a dokumentumfilmünket erről.
A családom imádja, mert rengeteget szenvedek.
Ugyanakkor Moszkvában beleszerettem az ételekbe.
Nem is számítottam rá, de nagyon finomak,
és mind remekül passzol a vodkához.
- Szia! - Bonnie Morales?
- Igen. - Phil vagyok.
- Nagyon örülök, Phil. - Én is.
Úgy hallottam, hogy Portland egyik legjobb étterme
a Kachka nevű hely.
A menüt Oroszország és más volt szovjet tagköztársaságok ihlették.
Nem tudok mindent, de azt hiszem, a Bonnie Morales nem orosz név.
Amikor a szüleim átjöttek a Szovjetunióból,
amerikai nevet akartak.
Úgy gondolták, a Bonnie pont ilyen.
A Morales a férjem vezetékneve.
- Félig mexikói, szóval… - Ő az?
- Ő az. - Én vagyok én.
- Mit keresel itt? - Israel. Ez sem orosz név.
Helló!
Mi a családod vezetékneve?
Frumkin.
- Tessék. - Nem mondom, hogy a Morales jobb.
Nem sérteném meg Frumkinékat.
- Igen, miért tennéd? - Nem.
Figyelj, én is zsidó vagyok. Sok vicces nevünk van.
- Így van. - Sok Lipschitz van.
Ez milyen vodka?
Tormavodka, mi készítjük.
Muszáj koccintanunk.
- Mire iszunk? - Philre.
Kedvesek vagytok. És rátok.
Lehúztad. Én kortyolgatni szoktam.
Igyál egy kicsit, és úgyis meg akarod majd inni.
Jól van. Ebből szeretnék egy üveggel a bőröndömbe.
Megoldható.
- Ezt nézd! - Helló! Megjött.
- El innen! - Nem is lehetnék boldogabb.
Az anyósom elmélete szerint
a jól megterített asztal az,
ahol nem tudod bedugni az ujjad két tányér közé.
Tele kell pakolni.
Egyetértek vele.
- Szerintem is, ugye? - Ugye?
Ez itt a pelmenyi, marha, sertés és borjú töltelékkel.
- Ki ne szeretné ezt? - Igen.
Vaj megy rá, ecet és szmetana, vagyis tejföl,
amit házilag készítünk.
Sokkal jobb, mint amilyennek látszik!
Ez… Nem. Kinézetre…
Ha fizetnének, ha valaki ezt mondja…
A kinézete… Gyönyörű.
Kis gombóckák.
De aztán robbannak az ízek. Erre nem számítottam.
Azt hittem, laktató, de ennyi.
Nem vártam, hogy ilyen ízletes.
Srácok, ez csodás.
Szeretnénk, ha az emberek hozzáadnák ezt az ételt…
- A mentális menüjükhöz. - Igen.
„Mit vacsorázzunk ma?”
- Az orosz konyha kimarad. - Szusi, olasz…
Azt hiszik, nagyon unalmas és…
- Érdektelen. - Igen.
Megérkezett.
- Szia! - Helló!
- Francisco, a főszakácsunk. - Örülök.
Örvendek, uram.
Kijöttek a nagyágyúk. Te vagy a nagyágyú.
Mutasd meg!
- Rajta, Francisco! - Mind.
Ez itt az egyik klasszikus ételünk. Nyúl agyagedényben.
A házi tejfölünkben párolva.
Egy kis vargánya. Meggy.
És rengeteg fokhagyma.
Rengeteg.
Szeretnél kint dolgozni?
Egyszer kértem, hogy sztázsolhassak,
de a tulajdonosok nem hívtak vissza…
Miért hívják az éttermet Kachkának?
Amikor úgy döntöttünk, hogy belevágunk,
rögtön az apai nagyanyámra gondoltam, akivel sosem találkozhattam.
A II. világháború alatt a németek lerohanták Fehéroroszországot,
és megpróbálta meggyőzni a testvéreit és a szüleit,
hogy meneküljenek.
Tehát a három hónapos gyerekével indult el,
Oroszország felé tartott, és valaki megállította.
Azt mondta: „Maga zsidó.” Mire ő: „Nem, ukrán vagyok.
A rokonaimhoz megyek látogatóba.”
„Igen? Ha ukrán,
hogy van a kacsa ukránul?”
Nyilván nem tudott ukránul, ezért csak tippelt, hogy „kachka”.
Erre átengedték,
és kiderült, hogy a „kachka” ukrán,
belorusz, lengyel és jiddis nyelven is kacsát jelent.
- És a „kacsa” szó megmenti az életed. - Pontosan.
Számomra nagyon fontos ez a szó.
Mindenkinek megvan a saját változata, és…
És az a kevés kis szerencse…
- Igen. - Ami megment.
- A szerencse örök. - Csodás történet.
- Hihetetlen. - Köszönöm.
Mindenre, ami összeköt minket!
- Ez kedves. Ugye? - Igen, mert ez örök.
És manapság ezt nem felejthetjük el.
És most biciklizzünk a városban!
Igen, ez a park a városban van.
Szia, kutyus!
Két kutyus.
Peter Cho hosszú évekig volt nagyszerű séf New Yorkban,
majd Portlandbe költözött, és hihetetlen helyet nyitott,
a Han Oakot, a saját házában.
Igen.
Csodálatos családja van.
Megismertem a feleségét, Sunt és a fiait.
Mehet? Dobd a…
Egyesen arcba.
És szerencsém volt.
Ma privát ebédet készít nekem, a garázsában.
Tényleg itt laksz?
Igen, már öt évet lakunk itt.
- Nem gyanítod, hogy itt ez az oázis. - Az biztos.
Szóval, van egy kis bordánk.
Koreaiul kalbi, pácolva.
Szép és márványos. Nagyon zsíros, finom.
Kaphatok egy pacsit?
A pincérek nagyon lelkesek.
Mit szólnál valami innivalóhoz?
Hoznál apa kedvenc innivalójából a hűtőből?
Ki is tudod nyitni, ugye?
- Ez az? Ezt kérted? - Ez az.
- Frankie… - Ki tudod nyitni?
Profi vagy.
Életed legbüszkébb pillanata, amikor a gyereked először sört hoz?
Köszönöm, Frankie! Kinyitod?
- Erős vagy, de ez… - Mi az?
Ezt mikrofonnak hívják.
Szia!
Ez jó volt. Kösz a sört, Frankie.
- Mi… - Köszönöm.
Mi folyik itt?
A vasalt burgernek nagy divatja volt Portlandben.
Gondoltuk, csinálunk pár vasalt hamburgerhúst,
berakjuk a bao gombócba, és megsütjük serpenyőben.
A serpenyőben sült gombócra hasonlít, de…
- Igazából sajtburger. - Igen.
Oké, ezt muszáj szeretni. Gyerünk!
Ebből meglesz a gyerekek főiskolai tandíja.
Az biztos. Egek!
Ez is olyan zseniális találmány, hogy nem érted, miért nem létezett eddig?
Menni fog. Meglesz.
Itt ne érintsd meg! Forró.
Nagyon jó!
- Szép munka! Igen! - Nagyon jó!
A tanítvány leváltotta a mestert.
Készítek neked egy óriási salátatekercset, de van egy feltétel.
Tudod, mekkorának kell lennie?
Olyan nagynak, hogy alig bírd bekapni.
- Egyben? - Igen, egyben.
Ez a trükk. Egy kicsit…
Tényleg? Ezt sosem hallottam. Így kell?
- Igen. - Egyben…
Óriásinak tűnik.
Itt van.
Oké. És Richard?
- Mindenki kap. - Megkóstolhatja?
- Ez komoly? - Igen.
Még a kicsi is megcsinálja a gombóccal. Simán beküldi.
Mi?
- Oké, mehet. - Jó.
- Együtt? - Menni fog. Aha. Csirió!
Nézd!
Gyerünk!
Talán nem most kellene mondanom…
Túl sok.
- Megcsináltad. - Szép.
Tetszik, hogy evés közben megkapaszkodsz.
Óvatosnak kell lenned.
Az biztos. Jó, akkor….
Ez nem volt semmi. Szia!
Meg tudok enni…
Meg tudok enni tíz gombócot tíz harapással.
Tényleg?
Megeszik tíz gombócot tíz falással.
Csak dicsekszik.
Igen, szeret dicsekedni. De szerény, nem?
- Ez sima dicsekvés. - Csak dicsekvés.
Nincs benne semmi szerénység.
- Jól van, nyugalomban akarom megenni. - Oké.
A fenébe!
Szeretik a természetet?
Ma kajakozni megyünk Clackamas megyébe.
És a veszély ellenére…
Hullámok! Hatalmasak!
Az a hülye Richard beültetne egy apró kajakba.
Ez a legfeszültebb pillanat.
És srácok, bár a sorozatunk kalandvágyóbbá tett…
Jó irányba néz?
Igen.
Még mindig nem vagyok természetjáró típus.
Viszlát, Monica!
Középre mozgasd a kezed!
Így jó?
Nem sikerül ráérezni.
Öt percen belül fájni kezdett a vállam a kajakozástól és az evezéstől.
És azt hiszem, jön a skorbut is.
Előrehajolsz, amikor evezel?
Amint belemártom az evezőt, aztán átfordulok,
az evezőről az összes víz az ölembe folyik a csónakban.
Aztán váltok, és akkor meg onnan folyik be a víz.
Az egyetlen kérésem az volt, hangsúlyosan,
hogy nem akarok vizes lenni.
Semmi elázás. Mint a Szörnyecskékben.
Listát készítek.
Üdv a Simlis kajakos új epizódjában.
Hirtelen olyanok jönnek, akik valahogy élvezik ezt.
Elnézést, ez az első alkalom.
- Hogy csinálom? - Remekül.
De kezdem érteni az okát.
Békés itt.
Nagyon szép!
Nagyon szép.
Kajakos vagyok.
Szeretik a Top Chefet? Látták a portlandi kiadást?
Ha igen, akkor szeretik Shota Nakajimát.
Egy nagyon menő helyre megyünk, ami nem hangzott menőnek.
A neve Jacobsen-féle sóvállalat.
A cég vezetőjével találkozunk Shotával, Ben Jacobsennel.
Sokat tud a sóról.
- Sziasztok! - Azt hittem, a só, az só.
- De úgy tűnik, nem. - Igen és nem.
- Oké, örvendek. - Örülök.
Örülök. Gyertek le a vízhez!
Oké. Nem leszek vizes, ugye?
Ez itt a Netards-öböl. Megmutatom a vízbevezető csövünket.
Van egy kis sócégünk,
de az egésznek a lelke egy PVC-cső, ami bevezet az öbölbe.
Ezt hogy érted? Az…
- A csövön hozzátok a sót? - Igen, a tengervizet.
A tengervizet, és ezen a kis csövön jön be?
Igen, ezen a szerény kis csövön, pontosan.
Tudok pár dolgot a szerény csövekről.
Sok millió osztrigát nevelnek az öbölben.
- Védett tengeri torkolat. - Igen.
Vagyis soha nem lesz komoly ingatlanfejlesztés.
Remek.
A só minősége közvetlenül az öböl egészségétől függ.
Szó szerint a környezet esszenciáját pároljuk le.
Lenyűgözőek a parton álló óriási fák.
Gyönyörű.
Felmenjünk, megnézzük, hogy készül a só?
- Igen. - Ennyit tudok a sóról.
Az apám… Bármilyen étel került az asztalra,
ezt csinálta.
Erre anya: „Max, miért nem kóstolod meg előbb?”
„Szeretem a sót.”
- Hajhálót kell venni? - Igen.
Helló!
Ez itt a forraló.
Kiforraljuk a tengervizet, eltávolítani a kalciumot és a magnéziumot.
Világszerte így csinálják?
Különbözik a kiinduló tengervíz, más az eljárás,
és más az elkészült só típusa.
- Lássuk a sót! - Rajta!
Sok tésztát lehetne főzni benne.
- Sok tésztát. - Sokat.
Mennyire sózod a tészta főzővizét?
Pont, amennyire kell.
Itt kezd élvezetessé válni a dolog.
A párologtató asztalok alját finoman melegítjük.
Igen.
Látszik, ahogy lassan képződnek a sókristályok a felszínén.
- Ez a módszer? - Igen, ezt használjuk.
Istenem!
- Szép, igaz? - Már most is ehető?
- Ez egy gyönyörű pehely. - Ezt nézd!
- Gyönyörű.
- Mint egy hópehely. - Igen. Csodás.
Egészségedre!
- Jó. Hosszú utóíz. - Menő, ugye?
- Nagyon édes a végén. - Igen.
Ha minőségi sót kóstolsz…
- Igen. - Érzed, hogy más.
Most kóstoltam először, és döbbenetes, igaz?
Maximálisan. Kipróbálod a…?
- Igen! - Rendben.
- Kezdd innen! - Tudtam, hogy el lehet rontani.
- Láttad, hogy keresztbe…? - Igen.
Teljesen végig.
Teljesen végigtolhatod.
- Szép munka. - Só… Hogy hívják ezt?
- Sóműves? - Sókészítő.
Sókészítő vagyok.
Nézz csak bele!
Gyönyörű só, vagy illegális drog.
A szüleim azt tanították, legyen B tervem.
TOV KÁVÉZÓ
VIGYÁZZ, FEKVŐRENDŐR!
Helló!
- Phil! - Örvendek.
Hű! Ez nagyon jó.
Amikor már azt hiszed, kiismerted a várost,
Portland ismét előáll valamivel.
Peter Cho ma elvisz az egyik kedvencéhez,
amely számomra eddig ismeretlen konyhát mutat be.
A Ruthie's fogásai
a mormon hagyományok alapján készülnek,
de portlandi stílusban.
Imádom. Gyerünk! Nem semmi.
Igaz?
- Szia! - Mizu?
- Te vagy Colin? - Igen.
- Szia, Phil. - Örvendek.
Én is, barátom.
- Mi újság? - Mi újság, haver?
Colin és Andrew 10 négyzetméteres büfékocsija
Colin nagyija, Ruthie előtt tiszteleg.
Mindketten a utahi Ogdenből származunk.
A nagymamám, aki a nevet adta, mormon, és ő az egyházközségi szakácskönyv őre.
A gyülekezetének minden tagja összegyűjti a családi recepteket,
több nemzedékét, a könyvbe.
- Igen. - Innen merítjük az inspirációt.
A nagymamán főztjéből,
a befőzésből, a szakácskönyvből, és a helyi terményekből.
- Szuper. - Rendben, leüljünk?
Igen, mindjárt megy a kaja.
Nézd, italt is kaptunk!
- Helló! - Rendben.
Colin.
Tehát, a kukoricasalátánk, marinált paradicsommal.
- Csodás. - Bazsalikom.
A tetején kukoricakenyér és pattogatott cirok.
Miniszendvics álsügérrel.
Egy órán át pácoljuk.
Ettől lesz kellemesen ropogós.
Ez itt sertéshús, tarja.
Egy napig áll himalájai sóban.
- Igen. - Sous vide-oljuk 24 órán át.
- Igen. - Fatüzelésű kemencében sül.
És itt a büszkeségünk, Ruth nagyi tekercse.
Kicsi korom óta eszem.
Az egyik kedvenc ételem.
Mosolyognak.
Boldogok.
Köszönjük, Colin.
Mindenből egy kicsi.
Haver, bárcsak lenne hüvelykujjad!
Olyan friss és hideg,
kukorica és paradicsom,
ropogós és sajtos.
- Fantasztikus. - Nagyon jó.
Meg is etted a tiedet?
Igen, egy falat volt. Nem is láttad?
Ez nagyon hasonlít a ssamra, igaz?
- Mindenből egy kicsi. - Egy kicsi.
- Már értem. Nézd! - Nagyon jó.
Minden megvan?
- Igen! - Az ő hibája!
Látod? Alakul.
És ha azt hiszed, a sertés a csúcs…
Istenem!
Finom, grillezett halas szendvics, gyönyörű zsemlén, remek szósszal.
Finom, igaz?
Miért kell minden halas szendvicset olajban sütni? Nem kell.
Nagyon finom. Heti két-három alkalommal is tudnám enni. Miért ne?
Bajnok ez a halas szendvics.
Köszönöm. Szeretjük a letisztult, kellemes ételeket.
Szeretném, ha sokat és gyorsan ehetnének nálunk.
Ezen a héten életem legjobb food truckos kajáit ettem.
Igen, itt sok ember csinál nagyon különleges dolgokat, és…
- Kis helyen. - Igen.
A büfékocsinak az az előnye, hogy kicsi.
Nem lehet elkalandozni. Szuperkoncentrált.
Muszáj a jó úton maradni.
- Igen. - Szóval…
Lecsapok az alsódra. Gondolj, amit akarsz!
Carly és Crystal, ha nem csalódom.
- Phil, ha nem csalódom. - Igen, nem csalódsz.
Amikor először belépsz a Doe Donutsba, a portlandi vegán fánkozóba,
olyan, mintha a Portlandia jelenete lenne.
A „vegán” szótól kissé feszült leszek,
félek, hogy nem olyan jó, mint az egészségtelen.
Aztán megkóstolod a fánkjukat.
Jó kezekben vagy. Nem fogsz különbséget érezni.
Azzal kezdem, amit javasoltok.
Oké, a legnépszerűbb a „Portland Fog”, a portlandi köd.
Earl Grey-mázas,
a tetején egy kis tejszínhab
és porított vanília.
- Imádjuk az Earl Grey-t. - Miért?
A portlandiak borongós, sötét emberek.
Ez vicces.
Ezt nézd!
Igen, értem a vonzerejét.
Várjatok! Ha ez vegán, mi ez?
Kókuszból és szójából készül.
- Nem jönnél rá. - Így van.
A vevőink többsége nem vegán.
- A jó fánk miatt jönnek. - Okos emberek.
Ez az „Oregoni ösvények”.
Az édes és a sós kombinációja, perec, tökmag,
friss eper, mini csokilencse.
- Teljes értékű, tápláló reggeli. - Tökéletes túrakaja.
Igen.
Túra nélkül még tökéletesebb.
- És ez a hely a tiétek. - Igen, kettőnké.
Gondoltuk, megcsináljuk az első vegán fánkozót, mielőtt megelőznek.
- Sikerült? - Igen, és azóta sincs másik.
- Tényleg? - Igen.
- Melyik a kedvenced? - A kukoricás.
Kukorica van a tésztában, juharszirupos,
a tetején kukoricás morzsa.
Ez a típus sosem kicsi.
Nem. Ez az egyik jó dolog benne.
Hűha! Legszívesebben káromkodnék.
Carly és Crystal botor módon meginvitál a konyhába.
Tetszik.
Ez a rebarbarás lassi máz,
zöld kardamommal és kókusztejjel.
Indiai.
Ideje elszúrni a fánkot.
Mit gondolsz? Több kell, nem?
Mehet még egy kicsi.
- Óvatoskodtam. - Fogasd!
Ez az.
Fánkot készítek.
Sáfrányos szeklice és kókuszreszelék.
És meg is eszem.
Hűha! Soha nem ettem hasonlót.
Ezt a barackosat nagyon megküldted.
Túl sok?
Azt mondanám, ennyi elég.
Oké, mutasd a tiéteket!
Ott van. Mögötted.
Kifinomult.
Nem akarok beleszólni, hogy csináljátok,
de mehetne rá még több.
Ez itt egy piros szőlős típus, mandulavajas mázzal, igaz?
Igen.
Meg kell mondanom, elég jól csinálom.
És ez a fő erősségem.
Ez a mandulavajas, szőlős fánk
életem legjobb mogyoróvaj-lekvár kombója volt.
Ne hagyhatják ki!
Én sem fogom.
Lehet, hogy zseni vagy.
Richard.
Neked ez túl jó. Mattnek adom.
Kicsit csöpög.
Kb. 12 fánkot ettem meg.
Megkóstolok egyet, és azonnal beleszeretek.
Ha valaki azt gondolja, hogy a vegán konyha
nem olyan jó, mint a hagyományos…
Felejtse el!
Imádom a vegán fánkokat.
Hé, Google, videohívás Paul Reiser.
- Helló! - Mi?
Helló, Phil!
A hotelben, ahol lakom,
gyönyörű helyi csokit raktak a szobámba. „Moonstruck” a neve.
Bevallom, már megettem egyet. Szerintem Richard is evett egyet.
Igen, én voltam.
Mi ez?
A rossz pornóra hasonlít.
Egy zsidót nézek, ahogy eszik,
de nekem nem jut.
Nekem nem jut. Mi van benne?
- Csirke? - Finom…
Ettől olyan rendhagyó.
Tényleg? Mert azt hinnéd, karamelles krém van benne.
Van ott egy gombás-bazsalikomos is.
Őrület az egész.
Tejcsoki és fekete tőkehal.
Mi van?
Ez nem oké.
Mit ettél ma, Paul?
Vicces, hogy pont ezt kérdezed. Leírtam. Várj!
Nem ettem semmi érdekeset.
De bírom, hogy a büfékocsikról forgatsz,
mert úgy neveltek, hogy ilyen helyen ne egyek.
A közelükbe se mehettem.
Ha teherkocsiról esett le, meg ne edd!
- Portlandben tökéletesítették. - Te meg beleszerettél.
Portlandben művészi szintre vitték.
Mi van, ha megbetegszel, és visszamész reklamálni?
- Átállnak egy másik sarokra. - Ez az előnye a kerekes étteremnek.
- Paul… - Igen? Oké.
- A műsornak ez az a része… - Igen.
Ehhez a részhez ajánlottad fel nagylelkűen,
hogy mesélsz egy viccet Maxnek.
Igen, és mindent kivághattok, ami eddig volt, de…
Találtam egy régi lemezt itthon, Myron Cohen egyik régi lemezét.
- Szeretem. - Imádom Cohent.
A környéketeken nőtt fel.
- Igen. - „Nőtt fel.”
- Igen. - Amikor te… 1847-ben.
Ott lakott, te nőttél fel az ő környékén.
A viccet hallva azt gondoltam,
ez teljesen Max Rosenthal stílusa.
És a zsidóságot lehúzom 12-15%-kal.
- Oké. - Automatikus vágással.
Szóval, egy idősebb úr szívrohamot kap és kórházba kerül.
Pár hétig ott van. Teljesen felépül.
Hazamegy, és nagyon örül neki.
Ott a gyönyörű felesége, kicsit magányos is volt.
Szerelmes pillantásokat vet a nejére.
De a nő megállítja: „Eszedbe se jusson!
Nem lesz semmi ilyesmi. Beteg vagy.
Most jöttél ki a kórházból.”
Erre a pasas: „De jól vagyok…”
Mire a nő: „Hozz igazolást az orvosodtól, és beszélünk.”
Visszamegy az orvoshoz, elmondja, mi van.
Az orvos azt mondja, szívesen segít. Papírt vesz elő és írni kezd…
„Kedves Mrs. Levine! A férje kezelőorvosaként biztosíthatom,
hogy teljesen felgyógyult. A szíve remek formában van.
Bármilyen fizikai tevékenységet végezhet, vagy a szerelmet is gyakorolhatja.
Ráadásul az új gyógyszerek miatt, amelyeket kap,
az ereje, az állóképessége és a potenciálja egy fele olyan idős férfié.”
„Nos, jó lesz így?” Erre a pasas: „Kérnék valamit.
Húzza ki a Mrs. Levint, és ezt írja oda: ‘Az illetékes részére!‘”
Igen!
Az apád a telefont is belevette volna a viccbe.
„Felhívja az orvost…”
Azt mondaná: „Látszik, hogy ez egy régi vicc.”
Igen.
Mindenesetre nagyon kellemes vicc, és…
- Igen. - Ezt küldöm Maxnek.
Nagyon kedves.
Elmondhatok valamit? Bevághatod a műsorodba.
Rajta!
Megtisztelő, hogy viccet mondhattam Maxnek, mert szerettem az apádat.
Köszönöm.
És mindig is… és ez a mai napig így van,
megindított és inspirált az,
hogy figyelembe véve a fiatalkorát,
a szörnyűségeket,
képes volt sikeres és boldog emberré válni,
aki élvezettel mesélte és hallgatta a remek vicceket.
Az életének ez az íve olyasmi,
aminél nincs jobb.
Nem ez a lényeg? Győzni, a csapások ellenére.
Nagyon szerettem emiatt.
- Kedves vagy, ezzel… - Anyádat nem tartottam nagyra.
Ha már őszinték vagyunk…
Már vártam… Tudtam, hogy jön. Tudtam, hogy jön valami.
- Hagyjuk! - Kedves vagy.
És el akarom mondani…
Paul,
az apám utolsó napjaiban a kórházban…
Paul felvett nekünk pár viccet, rengeteget nevettünk,
kedves és csodálatos volt. Örökre része leszel ennek az örökségnek.
Megtiszteltetés volt segíteni lezárni a műsort.
Igen, lezárni a műsort. Így van.
- Szeretlek, Paul. Kedves vagy. - Én is szeretlek.
- Kösz a meghívást. - Üdvözlöm a családot!
Átadom. Kösz, Philip. Kösz, Richard.
- Köszönöm, Paul! - Richardnak ne köszönd!
Zárásként jöjjön az, amit talán a legjobban szeretek,
egy gasztronómiai fesztivál. A „Portlandi Lakoma.”
Régi barátokkal találkozunk, és újakat ismerünk meg.
Minden jól néz ki. Finom?
A kezdés erős.
Az elsők, akikkel találkozom, Bonnie és Israel.
A kedvencem.
- Helló! - Szia!
- Hogy vagy? - Israel!
Szia!
- Megetethetlek? - Tőled jöhet bármi.
Tessék, kóstold meg!
Mit eszem?
Házi paradicsom, napraforgós tahini,
adzsika ízesítésű napraforgómag, bársonyvirág és napraforgóolaj.
Csinálsz bármit rosszul?
Porchetta és barack?
- És padrón! - Mi az a padrón?
- Paprika. - Zöld paprika.
Elveszik tőlem a műsort, ha nem tudom ezeket.
Köszönöm.
Vörös szószos pizza?
A klasszikus pizzatésztás batyu újraalkotása
háromféle szósszal.
Örömteli kis dolog ez.
Istenem!
Istenem! Mit kapok?
Serpenyőben sült tonhal, kókusztej, leche de tigre, dinnye,
mogyoró és kókusz duqqa, és bébi shiso.
Meglesz.
Elememben vagyok!
Rólatok már hallottam.
A hely neve Nong's Khao Man Gai,
és Nong thai csirkét és rizst készít.
Gyere, kicsikém!
Igen, tökéletes.
Nong?
Miben segíthetek? Igen? Nagyon jó?
- Nagyon-nagyon jó. - Köszönöm.
Abbahagyhatatlan.
Kérsz még szószt?
Igen.
Evés közben azt gondoltam, ezt a szószt árulni kellene.
Kiderült, hogy kapható, a neve Nong's Khao Man Gai szósz.
Pedig úgy kellene hívni, Nong szósza, rakd rá mindenre!
A szósz rendkívüli.
Köszönöm szépen.
Legyen mindenki olyan jó a munkájában, mint Nong!
Nyami!
Voltál már ott szemben?
- Menjek? - Igen.
- Lehet. - Indulás!
Rendben.
Nongnak pihennie kell.
Helló!
Közvetíteni jöttem.
Ha megkínáltok Nongot és engem…
Véletlenül ismerem Nongot, és megkínál titeket az övéből.
Csípős szószos, a tetején méz.
- Csípős szósz és méz. - Oké.
Vedd ki, és kapd be egyben!
- Nem… - De, igen!
- Simán. - Mi van a portlandiekkel?
Mindenki ugyanezt akarja.
Így lehet egyszerre érezni minden ízt.
Értem én… Nem egyben kaptad be.
Dolgozom rajta.
- Oké, lássuk! - Mehet?
Igen! Majdnem. Ez az!
- Igen? - Ez jó.
- Igen. - Mint a malac, de jó.
Csodálatos.
A szeder a gofriban? Zseniális húzás. Kinek jutott az eszébe?
Ennek a lánynak. Neki.
Miért van műsorom, és nekik miért nincs, amikor csodásak?
- Pedig jól menne. - Ez itt jó műsor.
Szeretlek. Imádom a szedres gofrit sült csirkével, fürjtojással
és mézzel a tetején.
- Örülök. - Nagyon ízlik.
A csapatom nélkül nem ment volna.
- Igen! - Igen!
Velem ellentétben. Én mindent egyedül csinálok.
ÖNKISZOLGÁLÓ – HÁZI PITE
A pitéket Bart VanDomelen készíti.
Imádom a rendszert.
Becsületkasszával működik.
Ne használják ki! Tegyék, amit mond!
Az ott Richardé.
Pite!
Szuper.
Ezt leejtettem.
Szedres.
Leejtetted?
Igen. Semmi baja.
- Hol van a szeder? - Nagyon finom.
Rátok! A kedvenceimre!
Add át a kamerát Mattnek, mert adnom kell valamit.
Banán.
Ez a tiéd.
PORTLAND MARADJON FURA
Ajánlom Portlandet.
Egy főre számolva valószínűleg a legjobb gasztrováros.
Tele van remek helyekkel, de közben nagyon kicsi.
Imádom ezeket a zseniális, kreatív fiatalokat,
akik apró helyeken dolgoznak,
és elképesztő ízekkel állnak elő.
Miért nem jártam itt hamarabb?
Már nagyon öreg vagyok. Bármikor eljöhettem volna.
Ne essenek ebbe a hibába! Legyen a rossz példa.
Portland, emberek!
Igen!
PORTLAND, OREGON ÁLLAM ÓVÁROS
Csak valaki
Valaki
Csak valaki
Valaki
Csak valaki
Valaki
Csak valaki
Valaki
Csak valaki
Valaki
Csak valaki
Valaki
Valaki etesse meg Philt
Jaj, valaki
Valaki etesse meg Philt
Etesse, ízibe
A feliratot fordította: Vass András