UN SERIAL DOCUMENTAR NETFLIX
Astea sunt de aici?
Da, sunt de aici. Știi să cureți stridii?
Odată ce intri aici,
o să simți că vârful intră.
- Da. - Mergi pe sus.
Voilà!
- Eu? - Poți savura, da.
Mulțumesc! Bine, oameni buni.
Cum vi se pare asta?
Un bucătar grozav să-ți curețe stridii în timp ce bei Chenin Blanc în golf.
Nu-mi da doar mie! Mănâncă! Sunt grozave.
- Bine. Noroc! - Noroc!
- Vrei să guști? - Cred că da.
Vrei să…
- Aici? - Da.
- Împing cât pot de tare. - Ai intrat destul.
- Ce zici de Portland? - Mi-a plăcut până acum.
Un bărbat vesel și flămând
Se preumblă Peste mări și țări
Ca să înțeleagă
Arta din paste făinoase, porc, pui și miel
El vă va conduce
Cu el veți zbura
El vă va cânta
Și va dansa
Va râde cu voi
Și va plânge pentru voi
În schimb cere un singur lucru
Cineva, cineva
Poate cineva
Poate cineva să-l hrănească pe Phil?
Cineva să-l hrănească acum
PORTLAND
Știți ce orașe din lume conduc la mâncarea stradală?
Marrakech, Rio, Bangkok
și Portland, Oregon. Da.
M-a șocat să citesc asta.
Dacă ești ca mine, adori mâncarea stradală.
De ce? Pentru că e obișnuită, ușoară și grozavă când e făcută bine.
Trebuie mulțumit administrației pentru dar.
Masa în aer liber a luat avânt la ultima recesiune,
regulile fiind simplificate pentru a ușura instalarea.
Isteață administrație!
Cum de n-am mai fost aici? E la două ore de casa mea.
N-am mai fost aici.
Sunt cam prost.
Dar mi s-a zis că mă voi deștepta repede într-o zonă cu mâncare.
Ce e? E ca un spațiu cu restaurante.
Mi-au zis că cea mai bună e Prost! Trebuie să mergi.
E o colecție frumos prezentată de camionete cu mâncare complementare
și nu te-ai aștepta să primești mâncare de trei sau patru stele.
Dar primești.
MISSISSIPPI ISTORIC
Michael Russell scrie despre zonele astea de zece ani,
iar aici e o adevărată cultură.
Fiecare cartier fain are zona lui cu mâncare.
- Cine e tânărul? - Bună! Deepak.
Bună! Sunt Phil. Acesta e faimoasa desi.
- Da. - Îmi place mâncarea indiană.
Mă gândeam să comand pui,
dar o domnișoară ne-a recomandat mielul.
Din fiecare.
Pui și miel? Câteva minute.
Bine. Grozav!
Poate mai comandăm ceva între timp.
- Ce? - Încearcă Yolko Ono!
Yolko Ono, apoi…
Sriracha Mix-A-Lot.
Da, să luăm și asta!
- Să le pregătesc! - Mulțumesc!
- Avem două. - Runda a treia.
Am comandat cele două lucruri. Ar mai trebui ceva?
- Desi, ouă prăjite. - Grătarul lui Matt? Hai!
Da. Hai! Cel mai bun grătar din oraș.
Aici?
- Ce faci? Ești Matt? - Ce faci? Da.
Mike te laudă mult.
- Da, super! - Faci un amestec?
Da, o să-ți dăm câte puțin din toate.
Cel mai mult îmi place câte puțin din toate.
- Ține-o ca un copil! - Mamă!
- Doamne! - Ce o să mănânce Mike?
Uitați, oameni buni!
Asta e reacția dorită.
Vom fi aici.
Dacă aveți noroc, veți primi resturi.
Deci, piept, coaste, evident…
- Da. Curcan, preferatul. - E delicios.
- E cârnatul cu jalapeño și cedar. - Legături. Îmi place.
Fiecare înghițitură de pe tava asta…
- Da. - …e extraordinară.
Da.
Fried Egg I'm in Love.
E bun.
E minunat.
Îți place muzica lui Yoko Ono? Omonimul.
O mare vizionară și o persoană minunată.
A avut o reputație nemeritată. Nu a despărțit The Beatles.
De ce s-au despărțit?
Cred că nu au mai suportat glumele lui Ringo.
Următoarea, indiană.
- Acela e mielul? - Da.
Uite! Mielul.
Frumoasă mostră! Da, e reușit.
Nu mă miră că-ți place aici.
Doamne! Ce bun e!
- Desi e cea mai tare. - Unde e?
- Deepak e acolo. - E grozav.
Tânărul. Deepak.
E în topul restaurantelor indiene la care am fost
și o faci într-o tonetă mobilă mică.
De când gătești?
Gătesc în tonetă mobilă de vreo șase ani.
Lucram în industria tehnologică.
La 40 de ani, m-am hotărât să deschid o tonetă cu mâncare.
- De asta te iubesc! - Da.
Pui suflet și ai lăsat industria tehnologică.
- Da. - Pot pune întrebări tehnice?
- Computerul meu… - Nu! Nu-mi amintesc.
Uneori mă întreabă dacă pot repara un computer. Nu, dar fac un curry super.
Dacă poți face asta, nu-mi pasă de computer.
Madison, mi-au plăcut mult sendvișurile tale cu ou prăjit.
- Știam. - Sunt delicioase.
De multe ori iei un sendviș cu ou și e omletă.
Când muști, vrei să iasă chestii. E…
- E un sos în sine. - Exact.
De ce nu o fac toți?
Nu vor să le curgă pe cămașă?
E cea mai mare nemulțumire: gălbenușul de pe cămașă.
- La ce te aștepți? - Asta facem. Scuze, nu regretăm.
Exact.
- Matt! - Bună, Phil!
- Sunt la o masă de genii. - Cum a fost grătarul?
E în topul meu și nu o zic de complezență.
- Super! - Mi se pare minunat.
Am zis că vreau mare.
Pentru noii amici din Portland! Pentru oraș! Unde ai stat ascuns?
Grozav!
E foarte distractiv…
fiindcă mâncarea e minunată.
E foarte bună, nu? Uită-te la tine!
O să filmăm unghiuri ample.
Stați în picioare, mâncați și distrați-vă!
Dacă stau și mănânc, o să ai multă amploare.
Am fost o dată la Moscova.
Rușii îmi ceruseră să-mi transform vechiul serial în Everybody Loves Kostya.
Uitați-vă la Exporting Raymond!
Familiei mele îi place pentru cât de mult sufăr.
Dar un lucru de care m-am îndrăgostit la Moscova a fost mâncarea.
Nu mă așteptam, dar totul e delicios
și conceput strălucit pentru a merge cu vodcă.
- Bună! - Bonnie Morales.
- Da, eu sunt. - Sunt Phil.
- Încântată, Phil! - Asemenea.
Am auzit că, în topul restaurantelor din Portland, Oregon,
e un loc numit Kachka.
Care are un meniu inspirat de Rusia și alte foste republici sovietice.
Nu știu tot, dar presupun că Bonnie Morales nu e nume rusesc.
Când părinții au emigrat din URSS, au vrut un nume american frumos.
„Bonnie” li s-a părut exotic și american.
Numele soțului e „Morales”.
- E pe jumătate mexican, deci… - El e?
- Da. - Bună! Eu sunt.
- Ce faci aici? - Israel. Alt nume care nu e rus.
Bună!
Care e numele familiei tale?
Frumkin.
- Poftim! - Nu o să zic că e o îmbunătățire.
- Da! - Nu aș insulta familia Frumkin.
- Da, de ce ai face-o? - Nu.
Ascultă! Și eu sunt evreu. Avem multe nume haioase.
- Așa e. - E mult Lipschitz acolo.
Ce vodcă e asta?
E vodca de hrean pe care o facem.
Trebuie celebrat cu un toast.
- Pentru ce? - Pentru Phil.
E foarte drăguț. Și pentru voi.
Ai băut tot. Eu nu fac asta. Eu sorb.
Bea puțin și o să-ți dai seama că vrei să bei tot.
Bine. Vreau să pun o sticlă din aia în valiză.
Putem rezolva.
- Uite! - Salut! Așa!
- Dă aia la o parte! - Cât pot să mă bucur!
Soacra mea crede că, la o masă aranjată corespunzător,
nu ar trebui să poți să pui degetul între două farfurii.
- Ar trebui să fie înghesuite. - Toate ar trebui să fie așa.
- Așa cred. - Nu?
Acestea sunt pelmeni, găluști cu vită, porc și vițel.
- Cui nu-i place? - Da.
Pregătite cu puțin unt, puțin oțet și smetana,
un produs lactat pe care îl facem.
E mult mai bun decât pare!
Nu. Arată ca…
Dacă aș contoriza fiecare dată…
Arată ca… E frumos.
Sunt găluști mici.
Dar e o explozie de arome. Nu mă așteptam la asta.
Credeam că o să fie doar ceva plăcut.
Nu mă așteptam la o aromă puternică.
Frate! E grozav!
Vrem ca lumea să adauge această mâncare
- …la seria mentală de mâncăruri. - Exact.
„Ce vreau la cină în seara asta?”
- Da. Nu te gândești la rusească. - „Sushi, italiană…”
Cred că va fi foarte neinteresant și foarte…
- Monoton. - Da, monoton.
Iată-ne!
- Bună! - Bună!
- El e Francisco, bucătarul-șef. - Încântat!
Încântat, dle!
Au apărut greii. Tu ești greul.
Arată mușchii!
- Hai, Francisco! - Pe toți!
E unul dintre preparatele clasice. Iepure în vas de lut.
Fiert în smetana făcută în casă. Niște porcini. Vișine.
Și mult usturoi.
Mult usturoi.
- Vrei un job în sala de mese? - Am cerut un stagiu neplătit cu clienții,
dar proprietarul nu mă sună, deci…
De ce se numește Kachka?
Când am hotărât că vrem să facem asta,
m-am gândit la mama tatălui, pe care n-am apucat să o cunosc.
În Al Doilea Război Mondial, germanii avansau în Belarus,
iar ea încerca să-și convingă frații mai mici și părinții
că ar trebui să plece.
Așa că a plecat cu un copil de trei luni în brațe,
se îndrepta spre Rusia și cineva a oprit-o spunându-i că e evreică.
Ea a negat, spunând că e ucraineană,
că trece ca să ajungă la rude.
I-au zis: „Dacă ești ucraineană,
cum spui «rață» în ucraineană?”
Nu știa ucraineană, evident, așa că a ghicit și a zis „kachka”.
Și au lăsat-o să treacă.
Și se pare că „kachka” înseamnă „rață” în ucraineană,
bielorusă, poloneză și idiș.
- Iar cuvântul „rață” îți salvează viața. - Da.
Pentru mine, a fost un cuvânt important.
Toți au propriul tip de „kachka”, deci…
Și cea mai subțire linie a norocului…
- Da. - …pe care ne bazăm.
- Mereu, norocul. - E o poveste frumoasă.
- Incredibil. - Mulțumesc!
Pentru tot ce ne unește!
- Ce drăguț! Nu? - Da, toți avem ceva,
iar acum e important să ne amintim.
Acum, la o plimbare cu bicicleta prin oraș. Da, parcul e în oraș.
Bună, cățelușule!
Doi cățeluși.
Peter Cho a fost bucătar grozav în New York timp de mulți ani.
S-a mutat în Portland și a deschis acest loc formidabil
numit Han Oak, în casa lui.
Da.
Are o familie frumoasă.
I-am cunoscut soția, Sun, și fiii, Frankie și Elliot.
Ești gata? Arunc-o la…
Direct în față.
Și am avut noroc.
Îmi pregătește un prânz privat în garajul lui.
Asta e casa ta?
Am locuit aici timp de cinci ani.
- N-ai crede că oaza asta e aici. - Cu siguranță.
Avem o costiță.
Acesta e kalbi marinat.
Frumos și marmorat. E foarte gras, delicios.
Batem palma?
Chelnerii de aici sunt foarte entuziaști.
Ce zici de niște băuturi?
Aduci băutura preferată a tatei din frigider?
Poți să o și deschizi, nu?
- Aia e? Asta voiai? - Asta e.
- Frankie! - O deschizi?
Ești cel mai tare.
Asta e mândria ta?
Când copilul aduce bere pentru prima dată?
Mulțumesc, Frankie! Vrei să o deschizi pe aceea?
- Ești puternic. Dar asta e… - Ce e aia?
Se numește „microfon”.
Bună!
E bine. Mersi pentru bere, Frankie!
- Ce… - Mulțumesc!
Ce se întâmplă?
O nebunie Smashburger a cuprins orașul Portland.
Am zis să sfărâmăm niște chiftele,
să le punem în chifla asta bao, iar apoi să o prăjim în tigaie.
E ca o gălușcă prăjită în tigaie, dar e…
- Dar e cheeseburger. - Da.
Bine, trebuie să vă placă. Hai!
Da, vor fi banii pentru facultate ai copiilor.
Sigur că da. Măiculiță!
E o invenție genială
și te întrebi de ce n-ai mai mâncat asta.
Te descurci, amice. Poți. Nu atinge partea asta! E fierbinte.
Foarte bine!
- Bravo, amice! Da! - Foarte bine!
Elevul l-a înlocuit pe profesor.
O să-ți fac un rulou imens cu salată, dar uite care-i treaba!
Știi cât trebuie să muști, nu?
Atât, încât abia poți băga în gură.
- Tot? - Da, trebuie să bagi tot.
Asta e mișcarea. E puțin…
Vorbești serios? N-am mai auzit. Există așa ceva?
- Da. - Trebuie să…
Pare uriaș.
Asta.
Da. Dar Richard?
- Toți. - Îl punem să facă?
- E pe bune? - Da.
Și copilul face asta cu o gălușcă, în mod natural.
Poftim?
- Bine, începem. - Bine.
- Împreună? - Cred că poți. Da. Noroc!
Mamă!
Uite!
Hai!
Poate că nu e momentul să-ți zic…
Prea mult.
- Ai reușit. - Bravo!
Îmi place. Te sprijini în timp ce mănânci.
Trebuie să fii atent.
Bineînțeles. Bine, ia niște…
A fost incredibil. Da, bună!
Pot mânca…
Termin zece găluști de pe o farfurie din zece îmbucături.
Poți?
A terminat zece găluști din zece îmbucături.
Cred că se laudă.
Da, îi place să se laude. E o falsă modestie, nu?
- E de-a dreptul o laudă. - O lăudăroșenie.
E o laudă. E lipsit de modestie.
Vreau să termin de mâncat în liniște. Bine.
La naiba!
Îți place natura?
Azi mergem cu caiacul în Comitatul Clackamas.
În ciuda condițiilor riscante…
Urmă. Urmă uriașă.
…prostul de Richard vrea să mă urc într-un caiac mic.
Aici am cele mai mari emoții.
Repet. Deși am devenit mai îndrăzneț
pe măsură ce emisiunile continuă…
- E în direcția corectă? - Sigur.
…tot nu mă prea pricep la activități în aer liber.
Pa, Monica!
Mișcă mâinile în mijloc!
E bine așa?
Nu mă pricep la asta.
În cinci minute, mă dor umerii de la mersul cu caiacul și de la vâslit.
Cred că se instalează scorbutul.
Te apleci în față când vâslești?
Cum bag în apă vâsla și o întorc,
toată apa din vâslă se varsă în poala mea în barcă.
Apoi, invers, iar toată apa se varsă în poală din barcă.
Singura cerință, singurul lucru zis tuturor,
e ca, în niciun caz, să nu mă ud.
Nu ar trebui să mă ud. E ca în Gremlinii.
Fac listă.
Bun venit la un alt episod din Canotorul încovoiat!
Brusc, mă confrunt cu oameni care se distrează cumva.
Iertați-mă! E prima dată.
- Cum mă descurc? - Super!
Și cred că încep să înțeleg de ce.
E liniștitor.
Foarte frumos!
Foarte frumos.
Sunt canotor.
Vă place Top Chef? Ați văzut Top Chef Portland, Oregon?
Dacă da, o să vă placă Shota Nakajima.
Azi mergem într-un loc fain, care nu părea.
Se numește Jacobsen Salt Company.
Mă întâlnesc cu directorul companiei,
Shota, Ben Jacobsen.
Se pricepe la sare.
- Salut! - Credeam că sarea e sare.
- Dar se pare că nu e. - Da, dar nu e.
- Încântat! - La fel.
Mă bucur să te văd. Bun venit! Hai la apă!
Bine. Nu o să mă ud, nu?
E golful Netarts
și te ducem aici să-ți arătăm alimentarea cu apă.
Avem o mică firmă de sare grozavă,
dar e o conductă din PVC de cinci cm care stă aici, în golf.
Cum adică? Toată…
- Sarea e direcționată prin conductă? - Da, toată apa de mare.
Apa de mare și e toată țeava asta mică?
Țeava asta mică și dezamăgitoare. Da, exact.
Mă pricep la țevile dezamăgitoare.
Zeci de milioane de stridii sunt crescute aici.
- E un estuar marin protejat. - Da.
Deci, aici nu va avea loc o dezvoltare majoră, în masă.
Grozav!
Calitatea sării noastre depinde direct de sănătatea golfului.
Suntem o microdistilare a acestui mediu.
Trebuie să-ți placă mult copacii uriași care vin pe mal.
E frumos.
Urcăm pe deal să vă arătăm cum se face sarea?
- Da. - Uite ce știu despre sare!
Tata obișnuia să…
Cu orice mâncare care ajungea pe masă făcea așa.
Iar mama zicea: „Max, de ce nu guști întâi?”
„Îmi place sarea.”
- Punem o plasă pentru păr? - Da.
Bună!
E magazia de fierbere.
Filtrăm apa de mare și o fierbem pentru a elimina calciul și magneziul.
Așa se face în toată lumea?
Începi cu apă de mare diferită,
folosești proceduri diferite și obții diferite tipuri de sare.
- Să vedem sarea! - Hai!
Ai putea face multe paste.
- Poți face multe. - Multe.
Cât sărezi apa pentru paste?
Atât cât trebuie.
Aici devine foarte distractiv.
Folosim puțină căldură sub aceste mese de evaporare.
- Da. - Și se văd
cristale de sare formându-se lent la suprafață.
- Acesta e procedeul? - Pe care îl folosim. Da.
Doamne!
- Nu e frumos? - E comestibilă?
- E un fulg frumos. - Uite!
- Frumos!
- Ca un fulg de zăpadă. - Da. E superb.
Noroc, prietene!
- Îmi place. Continuă. - Nu e tare?
- Da, e dulce la final. - Da.
După ce guști sare grozavă…
- Da. - …simți diferența.
Tocmai am gustat și a fost revelator.
Bineînțeles. Vrei să încerci aici?
- Da. - Bine.
- Începe de aici! - Știam că e un mod greșit.
- Vezi cum a trecut pe acolo și… - Da.
Peste tot.
Poți trece și peste tot.
- Bravo! - Sunt… Cum se numește slujba?
- Sărar? - Fabricant de sare.
Sunt fabricant de sare.
Uită-te acolo!
Zăpadă frumoasă sau drog ilegal.
Părinții au zis mereu să am alternativă.
AUTOBUZUL TOV
COLUMBIA PRIN RICHMOND
CAFENEAUA TOV
LIMITATOR DE VITEZĂ ÎN FAȚĂ
Bună!
- Phil. - Încântat!
E foarte bun.
Când crezi că i-ai dat de cap orașului,
Portlandul te surprinde iar.
Peter Chao mă duce într-un loc preferat,
o camionetă cu o bucătărie care nu știam că e asta.
Mergem la Ruthie's,
cu mâncare bazată pe tradițiile mormone,
dar gătită în stil Portland.
Îmi place mult. Hai! Asta e o realitate.
Nu?
- Salut! - Ce faci?
- Colin? - Da. Ce faci?
- Bună. Phil. - Încântat!
Încântat, prietene!
- Ce faci? - Ce faci, frate?
Din rulota de nouă metri pătrați, Colin și Aaron au creat
o scrisoare de dragoste culinară pentru bunica Ruthie.
Amândoi suntem din Ogden, Utah.
Bunica, al cărei nume îl poartă toneta, e mormonă
și are o carte de bucate a comunității.
Toți de la biserica ei adună rețete de la familiile lor,
din generații, și le includ.
- Da. - De aici ne inspirăm mult:
din bucătăria bunicii, din ce păstrează, din carte
și din fermele locale.
- Super! - Bine, să ne așezăm?
Da, avem niște mâncare gata.
Uite! Avem băuturi.
- Bună! Colin. - Bine.
Avem salata de porumb.
Un pic de roșii marinate.
- Frumos. - Busuioc.
Și, deasupra, e pâine de porumb și sorg expandat.
Acela e sendvișul cu pește.
Care e ținut o oră în saramură.
Îl întărește, îl face frumos și crocant.
Asta e coppa de porc, o friptură de porc.
E ținută o zi în sare roz.
- Da. - Sous vide, timp de 24 de ore.
- Da. - Prăjit în cuptorul cu lemne.
Astea sunt mândria noastră. Sunt chiflele bunicii Ruth.
Le-am mâncat toată viața.
Sunt printre preferate mele.
Zâmbesc.
Sunt fericite.
Mulțumesc, Colin!
Iau câte puțin din toate.
Frate, dacă ai avea degete mari!
Atât de proaspăt, de rece și…
porumb, roșii și…
crocant și cu brânză.
- E super. - Nu, e grozav.
- Ai mâncat deja? - Da, o îmbucătură. Nici n-ai văzut?
Asta seamănă cu o gură de ssam, nu?
- Trebuie să iei puțin din toate. - Da.
- Acum înțeleg ideea. Uite! - Grozav!
Am de toate?
- Da! - E vina lui!
Vezi? Acum înveți.
Când crezi că porcul e de neîntrecut.
Doamne!
E un sendviș delicios cu pește la grătar pe o chiflă frumoasă, cu sos grozav.
E bun, nu?
De ce trebuie să prăjești toate sendvișurile? Nu.
E delicios. Aș putea mânca de două sau trei ori pe săptămână. De ce nu?
E cel mai bun sendviș cu pește făcut vreodată.
Mulțumesc! Ne place simplu, crocant și distractiv.
Vreau să se mănânce mult de la noi
și nu vreau să le reducă pofta.
Am mâncat cea mai bună mâncare din camionetă săptămâna asta.
Da. Mulți fac aici lucruri deosebite și…
- Într-un spațiu mic. - Da.
Ăsta e avantajul camionetelor, locul mic.
Nu poți face nebunii. E foarte concentrat.
Trebuie să-ți vezi de treabă.
- Da. - Deci…
Îți mănânc partea de jos. Înțelege ce vrei!
Carly și Crystal, presupun.
Phil, presupun.
Da! Ai dreptate.
Când intri la Doe Donuts, un magazin cu gogoși vegane din Portland,
te-ai putea crede într-o scenă din Portlandia.
Cuvântul „vegan” îmi dă ceva emoții
că nu vor fi la fel de bune ca gogoșile nesănătoase.
Apoi guști gogoșile.
O să avem grijă de tine. Nu vei simți diferența.
O să încep cu ce-mi spui tu.
Cea mai îndrăgită e Portland Fog.
E glazură Earl Grey.
Are puțină frișcă deasupra
și vanilie pudrată pe toate astea.
- Portlandul iubește Earl Grey. - De ce?
Suntem misterioși și sumbri ca mâncarea preferată.
E amuzant.
Uită-te la asta!
Da, înțeleg farmecul.
Stai puțin! Dacă e vegană, ce e aia?
E din nucă de cocos și soia.
Nu ți-ai da seama.
Ca cei mai mulți. Majoritatea clienților nu sunt vegani.
- Vin pentru gogoși bune. - Sunt deștepți.
- E Oregon Trail. - Frate!
Ne place să gătim dulce și sărat. Sunt covrigei, semințe de dovleac,
zmeură proaspătă, fulgi mici de ciocolată.
- E un mic-dejun complet și hrănitor. - Mâncare perfectă pentru drumeții.
Da.
Desăvârșită, fără drumeție.
- Ești proprietara acestui loc. - Da, eu și Crystal.
Ne-am gândit să facem o gogoșărie vegană în Portland
- …înaintea altcuiva. - Ați fost primele?
Da, și încă singurele.
- Serios? - Da.
- Care e preferata? - A mea, cea cu porumb.
Are porumb în aluat, cu glazură de arțar,
și streusel cu porumb deasupra.
- Nu sunt niciodată mici. - Nu. E unul dintre avantaje.
Mamă! Îmi vine să înjur.
Fac prostia să mă invite în bucătărie.
Îmi place.
E glazura din lapte bătut cu rubarbă,
cardamom verde, nucșoară și lapte de cocos.
Indiană? E timpul să dăm gata gogoșile.
Ce zici? Trebuie mai mult, nu?
I-ar trebui mai mult.
- Eram timid. - Fă un mic vârtej!
Așa!
Fac gogoși.
Adăugați petale de șofrănel și fulgi de cocos!
Apoi aș mânca-o.
Grozav! N-am mai mâncat așa ceva.
E o gogoașă cu piersici acoperită mult.
Prea mult?
Aș spune că e suficient.
- Bine. Să văd una făcută de tine! - Acolo. În spatele tău.
Delicat.
Te superi? Nu-ți spun ce să faci,
dar poate mai pui niște bombonele.
Asta e o gogoașă cu struguri roșii în glazură din unt de migdale, nu?
Da.
Am început să mă pricep.
Și mă pricep bine la asta.
Gogoașa cu struguri și unt de migdale
a fost experiența supremă cu unt de arahide și gem.
Vă trebuie asta.
Cred că și mie.
Ai putea fi un geniu.
Richard.
Asta e prea bună pentru tine. I-o dau lui.
Picură puțin.
Am mâncat vreo 12 gogoși.
De câte ori mănânc una, e noua preferată.
Orice idee că mâncarea vegană
ar putea să nu fie la fel ca cea obișnuită e o prostie.
Sunt iubitor de gogoși vegane.
Google, inițiază apel video cu Paul Reiser!
- Bună! - Poftim?
Bună, Phil!
La hotelul la care stau
mi-au pus în cameră ciocolată din Portland, Oregon.
„Moonstruck”.
Am mâncat deja una. Cred că și Richard.
Da.
Ce e aia?
Parcă e pornografie proastă.
Mă uit la un evreu care mănâncă
în timp ce eu nu am nimic.
Nu am nimic. Ce e înăuntru?
- Pui? - O minunată…
De asta sunt trufele astea neobișnuite.
Serios? Te gândești că vor fi ca un fel de caramel cremos.
Mai am ceva cu ciuperci și busuioc.
E o nebunie aici.
E ciocolată cu lapte cu cod negru.
Poftim?
Asta nu e bine.
- Ce ai mâncat azi, Paul? - E amuzant că întrebi. Am scris. Stai!
N-am mâncat nimic interesant.
Îmi place că ai făcut emisiune cu camionete.
Toată viața m-au educat să nu mănânc din camionete.
M-au descurajat să mănânc lângă una. „Dacă e din camionetă, nu mânca!”
- În Portland, au ridicat-o. - Te străduiești să faci asta.
Au ridicat-o la rangul de artă în Portland.
Dacă te îmbolnăvești, te întorci să țipi și au dispărut?
- S-au mutat în alt colț. - E avantajul unui restaurant pe roți.
- Paul! - Da. Bine.
- Am ajuns la partea din emisiune… - Da.
…în care te-ai oferit politicos să faci…
- Da. - …o glumă pentru Max.
Da. Și vei tăia tot ce a fost înainte,
dar am găsit acasă un disc vechi,
unul cu Myron Cohen.
- Îl iubesc. - Îmi place mult.
A crescut în cartierul tău.
- Da. - „A crescut”.
- Da. - Când erai… În 1847.
Dar a locuit în… Tu ai crescut în cartierul lui.
Când am auzit-o, în mod ironic, am zis
că e o glumă în stil Max Rosenthal.
Și voi atenua caracterul evreiesc între 12 și 15%.
- Bine. - Ca o tăietură automată.
Un domn mai în vârstă face infarct și intră în spital.
Stă câteva săptămâni. Își revine total. Ajunge acasă și e extaziat.
Își vede soția frumoasă și s-a simțit cam singur.
Se uită drăgăstos la soție, ridică puțin din sprâncene.
Ea îl oprește și zice: „Nici gând!
Nu o să facem așa ceva. Ești bolnav.
Tocmai ai ieșit din spital.”
El a zis că se simte bine.
Ea a zis: „Adu-mi bilet de la doctor și vorbim.”
Revine la doctor și explică situația. Doctorul se arată încântat să ajute.
Scoate o foaie de hârtie și un pix și scrie:
„Dragă dnă Levine, ca medic de familie al soțului,
vă asigur că s-a însănătoșit total.
Inima lui e în stare grozavă.
Poate desfășura orice activitate fizică sau chestiuni sentimentale dorește.
În plus, cu noile medicamente prescrise,
are puterea, rezistența și vigoarea unui bărbat de două ori mai tânăr.
Cum ți se pare?”
Tipul zice: „Doctore, fă-mi un serviciu!
Taie unde scrie «dnă Lenine» și pune: «către cei interesați»!”
Da!
Dacă o zicea tatăl tău, ar fi introdus un telefon.
„Îl sună pe doctor…”
Da, ar zice că se vede că e o glumă veche.
Da.
Oricum, asta e. E o glumă frumoasă.
- Da. - Și i-o ofer lui Max.
Ce drăguț!
Dar voi spune asta. Pot? O poți include în emisiune.
Hai!
Sunt onorat să fac o glumă pentru Max. Îl iubeam pe tatăl tău.
- Mulțumesc! - Mereu s-a întâmplat asta
și continuă să mă emoționeze și să mă inspire
faptul că, având în vedere parcursul primei părți a vieții lui
și unele lucruri îngrozitoare,
a devenit un om de succes și fericit,
care se delecta spunând și ascultând glume grozave.
Cred că traiectoria acelei vieți
e cât se poate de bună.
Nu e asta cel mai important? Să câștigi în ciuda greutăților.
Așa că l-am iubit pentru asta.
- E foarte frumos. Vom tăia tot… - N-am ținut la mama ta.
Suntem sinceri.
Așteptam… Mă așteptam la asta, la ceva.
- Nu! Las-o așa! - E drăguț.
Vreau să le zic oamenilor.
Paul,
în ultimele zile ale tatălui meu la spital,
a înregistrat niște glume pentru el și am râs mult.
A fost drăguț și grozav. Vei face parte mereu din acea moștenire.
A fost o onoare să ajut la căderea cortinei.
Da. Să ajuți atunci. Așa e.
- Te iubesc. Ești de treabă. - Și eu.
- Mersi că m-ai inclus! - Îmi place familia ta. Salută-i!
Așa o să fac. Mersi, Philip! Mersi, Richard!
- Mulțumesc! - Pe curând! Nu-i mulțumi lui!
Nu în ultimul rând, unul dintre lucrurile mele preferate,
un festival culinar.
E Feast Portland.
Vom vedea prieteni vechi și ne vom face unii noi.
Totul arată bine. E bun?
Începem bine.
Bonnie și Israel de la Kachka sunt primii văzuți.
Uite-i pe preferații mei!
- Salut! Ce faci? - Bună!
- Bună, Israel! - Bună!
- Mănânci? - De la tine, orice.
Da. Te rog. Ia-o!
Ce mănânc?
Roșii cu tahini de floarea-soarelui,
semințe de floarea-soarelui cu ajika și ulei de gălbenele și floarea-soarelui.
Faci vreun lucru prost?
Porchetta cu piersici?
- Și padrón! - Ce e padrón?
- Un ardei. - Ardei gras.
Îmi vor lua emisiunea, dacă nu știu asta.
Mulțumesc!
Red Sauce Pizza?
E o recreare a pizzei de buzunar clasice
cu trei sosuri diferite.
E ceva vesel.
Doamne!
Doamne! Ce mănânc?
Ton alb prăjit cu chili cu cocos, leche de tigre, pepene,
alune, duqqa cu nucă de cocos și shiso.
S-a făcut.
Sunt în largul meu.
Am auzit de voi.
Acesta e Nong's Khao Man Gai,
unde Nong face pui thailandez cu orez.
Îi dăm drumul.
Da, perfect.
- Nong? - Cu ce te pot ajuta? Da? Foarte bun?
- E extrem de bun. - Mulțumesc!
Nu mă pot opri.
Mai vrei sos?
Da.
Mâncând, m-am gândit că sosul ar trebui îmbuteliat și vândut.
Am aflat că e și se cheamă Nong's Khao Man Gai Sauce.
Ar trebui: Sosul delicios al lui Nong pentru orice.
- Sosul e nemaipomenit. - Mersi că ai remarcat!
Toată lumea ar trebui să se priceapă la ce face ca Nong.
Bunuț.
Ai mâncat de acolo?
- Vrei să mănânc? - Da.
- Bine. Pot. - Hai!
Da.
Nong are nevoie de pauză.
- Bună! - Am venit să intermediez un schimb.
Dacă ne dai ceva de la tine, o cunosc pe Nong,
o să-ți dea ceva de la ea.
Aia are sos picant și miere deasupra.
- Sos picant și miere? - Da. Bine.
Scoate aia și ia o gură mare!
- Nu pot… - Da!
- Poți. Cred. - Ce are Portlandul?
- Toți vor să mănânc dintr-odată. - Trebuie să simți toate gusturile.
Înțeleg. N-ai mâncat dintr-odată.
Lucrez la asta.
- Bun. Așa! - Gata?
Da! Aproape. Așa!
- Da? - E bun.
- Da. - Tot dezastru, dar e bun.
- Grozav! - Super!
Dar murele din gofră? E ingenios.
Cine s-a gândit?
Fata asta. Această persoană.
De ce am emisiune, iar acești doi oameni frumoși nu au?
- Asta ar trebui să fie ceva. - E o emisiune bună.
Te iubesc. Îmi place gofra cu mure, puiul prăjit, oul de prepeliță
și mierea deasupra.
- Mă bucur că v-a plăcut. - Mult.
N-aș fi reușit fără echipa mea.
- Da! - Da!
Spre deosebire de mine. Fac totul singur.
AUTOSERVIRE PLĂCINTE DE CASĂ
Plăcintele astea sunt făcute de Bart VanDomelen.
Și îmi place procedeul.
Sunteți considerați de bună-credință!
Nu profitați! Faceți ce scrie!
Aia e pentru Richard.
Plăcintă!
Foarte frumos!
- Pe aia am scăpat-o. - Cu mure.
Ai scăpat asta?
Da. Încă e bună.
Unde e cea cu mure?
- Așa se cheamă. - Grozavă!
Pentru voi! Pentru preferații mei!
Dă-i puțin camera lui Matt! Trebuie să-ți dau ceva.
Banană.
E pentru tine.
PORTLANDUL, CIUDAT
Recomand orașul Portland, probabil, cu cea mai bună ofertă culinară vizitat.
Sunt multe reușite impresionante într-un spațiu foarte mic.
Îmi plac mult acești tineri străluciți, creativi,
care iau spații mici
și produc din ele arome uriașe.
De ce n-am venit mai devreme? Sunt foarte bătrân.
Puteam veni în tot acest timp.
Să nu faceți asta! Să fiu o lecție pentru voi!
Portland!
Da.
PORTLAND, OREGON CENTRUL VECHI
Vă rog, cineva
Cineva
Vă rog, cineva
Cineva
Vă rog, cineva
Cineva
Vă rog, cineva
Cineva
Vă rog, cineva
Cineva
Vă rog, cineva
Cineva
Cineva să-l hrănească pe Phil
Vă rog, cineva
Cineva să-l hrănească pe Phil
Cineva să-l hrănească acum
Subtitrarea: Monica Tarău