DOKUMENTÁRNÍ SERIÁL NETFLIX
Gracias. Teď už může show začít.
Tomu říkám snídaně!
Páni, to je dobrota.
Už chápu tu frontu.
Nedáte si churro? Pojďte, mám jich spoustu.
- Gracias. - Gracias. Namočte si to. Ale jen jednou.
- Dobře. - Podruhý už ne.
Žádný znovunamáčení!
- Gracias. - Churro?
Prosím. Namočíte si ho?
- Tak jo. - Jen jednou.
- Kde máš kamaráda? Ať si jde dát. - Jak dlouho jste stál ve frontě?
Vypadá to, že ta fronta je na dlouho,
ale protože máme kamery, nemuseli jsme do fronty.
Už jste měla to velké?
Mám to zkusit? Tak jo.
Namočte si ho pořádně. Super!
Pane jo.
Nevím, jestli můžeme ukázat, co bude následovat.
Hladovec v zimě v létě
vesele vandruje po světě
a táhne ho to chtě nechtě
k těstovinám, masu a bagetě.
Přifrčí za vámi,
přiletí za vámi.
Zazpívá si s vámi,
zatančí si s vámi.
Zasměje se s vámi
a bude rád s vámi.
Na oplátku žádá jediné.
Nakrmte někdo, nakrmte někdo…
Prosím vás,
nakrmte někdo Phila!
Tak už ho někdo nakrmte!
Madrid je hlavní město Španělska.
Já miluju Barcelonu. Je jako vesnice.
Čekal jsem, že bude kouzelná, a byla.
Myslel jsem, že Madrid takový nebude.
Ale je.
Je plný krásných čtvrtí a vesnic.
Jen jich je mnohem víc.
A do toho tam najdete grandióznost a velkolepost světového velkoměsta
s tisíciletou historií.
Je to nádhera.
A místní jídlo je výtečné.
Jak víte, miluju trhy.
Jsou mikrokosmem každého města, ne-li celého života.
Madrid taky miluje své trhy.
V jeho mnoha čtvrtích jich najdete celkem 46.
Ve čtvrti Salamanca
nejsou tyhle nenápadné dveře jen vchodem do obchodu.
Je to vstup na trh s jídlem, který funguje už od roku 1882.
El Mercado De La Paz.
U trhovců můžete nakoupit čerstvé potraviny
nebo udělat to, co já. Nechat vaření na odbornících
ze všech těch stánků.
Pro nás jsou tortilly kukuřičné
nebo moučné placky, které známe z burritos nebo tacos.
Ve Španělsku je tortilla tohle.
Známá jako tortilla de patatas.
Jedná se o brambory s olivovým olejem, karamelizovanou cibulí a vejci.
Tortilla je totiž v překladu „omeleta“.
A nejlepší dělají tady v Casa Dani.
Hola.
- Ahoj. - Ahoj, Phile.
- Dani! - Jak se máš?
Rád tě vidím.
- Carmen. Těší mě. - Carmen.
Danimu Garciovi a jeho ženě Carmen to asi musí jít,
protože vyhráli v hlasování o nejlepší tortillu ve Španělsku.
Ve Španělsku vedeme spor.
- Ano? - Jestli s cibulí nebo bez.
Cibule tam být musí.
- Nemyslíte? - Já jo.
Já ji radši bez.
- Fakt? - Jo.
- Hola. - Hola.
- Jak se jmenuješ? - Noelie.
- Ahoj. - To je moje sestra.
Máte tu celou rodinu. To je super.
Jdeme na to.
To je neuvěřitelný. Je to dokonalá snídaně.
Tahle je bez cibule, kdybys ji chtěl ochutnat.
Tak jo, budu to hrát s váma.
Chutná?
- Tvoje je taky dobrá. - Díky.
Ale s cibulí je lepší.
Díky.
Tak jo. Teď mi prozraďte to tajemství.
Moje máma zkoušela různé druhy brambor.
A nakonec našla ty, který jsou dokonalý.
Takže ty brambory jsou výjimečný, protože se lehce roztečou.
Jo.
- Jsou krásně měkké. - Jo.
Ale to koření je taky moc dobrý.
To radši neprozrazujte.
Půjdeme se projít?
Tady kupujeme brambory.
Tohle je na dnešek jen pro mě.
- Ne. - Jo.
Ptal jsem se, kolik brambor denně spotřebují. 700 kilo.
A 2 000 vajec.
Neměl bych začít dělat tortilly?
- Páni. - Jo.
Daří se vám.
Nebo je radši jen jíst.
Samý dobroty tady.
- Phile, ochutnej ústřici. - Dani má dobrý nápady.
Páni. Co to děláte?
To je citronový kouř.
Co?
Citronem uzené ústřice. To je místní specialita.
- Kouzlo. - Jo.
Jíš ústřice?
Nikdy jsem je neměla.
Carmen nikdy neochutnala ústřice.
Nelíbila se jí ta představa. Znám spoustu podobných lidí.
- Snaží se mě přesvědčit, ať si dám. - Proč ne?
- Ochutnáš? - Tak jo.
- Jo! - Dobře.
Moc mě baví dávat lidem ochutnat, co mám rád.
- První ústřice. - Mám.
Jo.
Zaměř se na tu chuť.
Vážně?
Jako když jsme se chodili potápět.
- Ano. - Chutná to stejně.
Přenese tě k oceánu.
Moc děkuju.
- Super. - Fakt ti chutnala?
Tak dobře.
Odteď miluje ústřice. Nedělala si srandu. Miluje je.
Mám ohromnou radost!
Můžeme?
- Moc dobré. - Díky.
Je cítit ten kouř i citron.
Ale nepřebije to ústřici. Gracias.
Jen chci, abyste ochutnali.
Už to samo o sobě je odměna.
„Já ryby nerad.“ To chápu, když je vám pět.
Ale jak stárneme, naše chutě se mění. Je to tak.
Chceme, abys ochutnal speciální šunku.
Dobře.
Když jste ve Španělsku, musíte jíst každý den vepřové.
Naučte se s tím žít. Můžete konvertovat.
To je porce!
Kniha vepřového.
- Tak jo. - Brečím.
- Ty brečíš? - Jo.
Dokonalost. Nejlepší šunka na světě.
Nejlepší na světě?
Slyšeli jste dobře. Asi nejlepší šunka na světě.
Nepište mi, Italové!
Otevři pusu.
Už jsi měl dnes přijímání?
Jsem jako zvrhlý kněz.
Musíme si pomáhat.
Díky.
Nejlepší den v životě.
Manueli, můj nový příteli.
Koukejte, zbylo mi.
Krevní testy ukázaly, že jsem z 61 % vepř.
Když dojdete do historického Madridu, srdce města,
ohromí vás nádherná architektura.
Krása stavěná ručně po celá staletí.
Historie se ukrývá na každém rohu malinkatých uliček.
A celý zážitek pak umocní jídlo.
Můžete ochutnat historii a péči, se kterou generace před vámi
zdokonalovaly všechny tyto recepty.
Provedli jsme výzkum a zjistili,
že nejstarší nepřetržitě fungující restaurace na světě je tady v Madridu.
Jmenuje se Sobrino de Botin.
- Dobré ráno. Vítejte. - Je mi ctí tu být.
- S radostí. - Děkuji.
Dnes mě tímto překrásným místem provede Antonio Gonzales,
jehož prarodiče tu restauraci koupili před mnoha lety.
Už od roku 1725. Moje rodina je v Botinu od roku 1930.
Tady se mi líbí.
Je to tu protkané historií, atmosférou a kulturou.
Páni.
Tohle je původní trouba.
Z roku 1725?
Ano. Za čtyři roky jí bude 300 let.
A běží nepřetržitě. Nikdy nevyhasla.
Hoří v ní věčný plamen.
Neustále. I během občanské války
mezi lety 1936 až 1939 nechával můj děda troubu hořet.
To je něco!
Páni!
Je to jako malá jeskyně.
Tohle je nejstarší místnost v Botinu.
Jak je stará?
Je minimálně z roku 1590.
Býval tu hostinec nebo něco takového.
V roce 1725 byl Botin postaven nad jinou restaurací.
Úžasné.
Tak půjdeme nahoru. O pár století dál.
Živíte Madrid už stovky let.
Musíte mít co vyprávět.
Často k nám chodil Ernest Hemingway.
Ernest Hemingway.
Vždycky seděl zády ke zdi.
Radši se díval na dveře.
Byl to přítel mého dědečka
a občas si šel do kuchyně uvařit vlastní paellu.
Hemingway si chodil do kuchyně sám vařit?
Uvařil si paellu, ale byla hrozná. Proto mu dědeček řekl…
- Ať radši píše. - Ano.
- Ať jen píše. - „Já nebudu psát a ty vařit.“
Je načase něco ochutnat.
Připravený? Tohle je naše specialita.
Pečené selátko.
Vím, že pro spoustu z vás je tohle jako horor,
když vidíte, jak dávají ta selata do pece a zase je vytahují,
aby je nasekali a pak je sežrala…
další prasata.
Pane jo! A tohle prasátko bylo pro Phillipa.
Můžu tomu praseti říct jen tohle:
„Promiň…
ale musím tě sníst.“
Vždycky říkáme, že vepřové vítězí.
- Nejlepší je kůže. - Ano, křupavá.
- Ano. - Komu by nechutnala?
Tahle země fakt miluje vepřový.
Už po celá staletí. Raní Keltové a Římané ho měli moc rádi.
A během maurské nadvlády
se jezení vepřového stalo symbolem politického odboje.
Všiml jste si, že nepřestávám. Víte proč?
Protože mě velmi zajímá historie.
Lidi, být vámi, zašel bych sem,
podíval se na tu historii, ochutnal ji a snědl ji.
Je to moc dobré.
Teď už chápete, proč je to nejstarší nepřetržitě fungující restaurace na světě.
To by stačilo.
Zatímco v Madridu stále hoří starodávné tradice,
rozdmýchává se tu i jiskra inovace a geniálních nápadů.
Z hlavního města se totiž stává centrum
moderní kuchyně s globálními vlivy.
Ve čtvrti Salamanca
je budoucnost španělské kuchyně odvážná, rozmanitá a velmi nepředvídatelná.
- Ahoj, Phile. - Ahoj.
- Jak se vede? - Rád tě poznávám.
Letos vyšlo ocenění Nejlepší kuchař. Víte, kdo je nejlepší kuchař na světě?
Tenhle chlap.
Tenhle mladík se jmenuje David Muñoz.
- Máš se fajn? - Jo.
- Nevypadá to tak? - Vypadáš, že máš kazajku.
Dneska se může stát cokoli.
Připravený?
Má luxusní restauraci DiverXO.
Tohle je jeho neformální restaurace StreetXO.
Doporučuju jen ochutnávat,
protože ti připravím velmi dlouhé menu.
Bude to jak na horské dráze.
Tak snad nebudu stejně zvracet jako na ní.
Tohle je hamachi sashimi.
S mojo z huacatay. To je peruánská bylina.
Tahle ježovka
je trochu silnější než ta japonská.
- Fuerte. - Musíš…
Jo, fuerte. Musíš se naučit španělsky.
Naučím.
Na jaký ulici jsi vyrostl, když tomu říkáš street food?
- Dobrý, ne? - Moc.
- Počkat, co to děláš? - Sním to za tebe.
- Tuhle chuť miluju, víš? - Jo.
Je pikantní, ale čerstvá.
A díky tomu chipsu je to zábava.
Jo. Dneska budeš hodně jíst rukama.
Dobře. Měl jsem si je umýt.
- Hřebenatka. - Španělská hřebenatka
s jalapeño gazpachem.
A tohle je trochu jako
tom kha gai emulze.
Hned to připomene thajský jídlo.
Miluju thajský jídlo, i obecně asijský.
Je jak pálivý, tak i hezky domácký.
- Jo. - To je ale zážitek.
Chci, aby lidé z celého světa, kteří sem přijedou,
pochopili, že tohle můžou zažít jen tady.
Teď si dáme naše typické jídlo.
- Ladí ti ke kazajce. - Ano.
Krev šéfkuchaře, který nebyl tak dobrý.
Kachní knedlíčky. Křupavé prasečí ucho. To je skvělé.
Je konfitované.
A pak jarní cibulka. Nakládaná okurka.
Ito togarashi.
A jede dál.
Je to druh chilli z Japonska.
Páni, pálí to.
Miluju to křupavý ucho.
Páni! Já věděl, že to bude dobrý.
Další jídlo je taky inspirované Thajskem.
Náplň je z kuřete.
Tohle jsou quisquillas, krevety z jižního pobřeží Španělska.
Tohle je sladká chilli majonéza.
Je to geniální.
Už chápu, proč se na tebe stojí fronty.
Najednou?
Jestli máš hlad a velkou pusu, tak to zvládneš.
To dáš.
Velká pusa!
Ani nedokážu popsat, po čem všem to chutná.
Je to, jako když jdeš do opery. Je tam spousta zvuků…
- Ale pak se to spojí. - Jo.
Tohle jídlo je jako krásná árie. Dáš mi něco k pití?
Ovšem.
- Tys to plánoval. - Jo.
Cachaça!
Vejce Pedroche.
Moje dinosauří vejce.
Je to sladké a lahodné. Alkohol tam vůbec necítím.
Sbohem!
Tohle je červený tuňák ze sashimi.
Chuť dřevěného uhlí.
Kroketa je z ovčího mléka a kimči.
Sněz to najednou.
Vezmu si tě.
Tak jo.
Mám zavolat své ženě?
Ať se připraví.
Tohle je náš španělský bůček.
To není na jedno sousto, neboj.
Co když to dám?
Jestli to dáš najednou, dostaneš pusu.
Chtěl jsem sníst od každého trochu, ale tohle dojím.
Každé sousto bylo úžasné, ale teď jsem mrtvý.
Jako další chod
pečená španělská chobotnice.
Páni!
Tohle je laksa. Španělská laksa.
Čas na nový koktejl.
Tak jo. Podívejte.
Tohle je bao se selátkem.
Jsem plný, ale nemůžu přestat.
Jak to mám udělat?
Lidé se mě ptají, jak můžu tolik jíst.
Ale když je to jídlo tak dobrý,
jak mám přestat?
Lasagne.
Čekal jsi mnohem většího člověka?
Ne! Musíš jen ochutnávat.
Já nevím.
Další koktejl. Zamíchat krevetou.
Jo.
Upřímně nevím. Myslím, že je to moje superschopnost.
Tohle je naše verze ramenu.
Chtěls pořad o jídle.
Šíleně dobrý.
Ne, vážně, vyhoď svou ženu. Stěhuju se.
Teď dělám kraba na chilli a třešňovém víně.
A budeme ho jíst s humrem.
Lidi. StreetXO.
Buď je to nejlepší jídlo, co jsem kdy měl, nebo jsem opilý.
Všimnete si, když si sundám kalhoty?
Teď vám chci ukázat jedinečnou restauraci,
kterou jsme tu našli. Jmenuje se MO de Movimiento.
- Felipe! - Zdravím, Phile.
Ano.
- Jak se máš? - Těší mě.
Rád poznávám dalšího Felipe.
- To je tvá restaurace? - Jo.
MO de Movimiento.
Spolumajitel Felipe Turell servíruje nejen čerstvý ručně vyrobený chléb
a špičkovou pizzu z pece na dřevo,
ale dělá to velmi udržitelným způsobem.
Nepečeme v ní jen pizzu. Pomocí pece vytápíme celý prostor.
Vážně? Takže v restauraci topíte pecí na dřevo.
- Přesně tak. - Páni. Co je tohle?
K chlazení prostoru používáme vodu a větrák.
- Tohle je klimatizace. - Je to hybridní model.
Používáme je, když není moc horko.
Zdravím vás.
Vypadá to dobře.
Felipe a jeho tým profesionálů
spolupracují se sociálními organizacemi a učí ohrožené děti
a další znevýhodněné jedince, aby se uplatnili v gastronomii.
Výsledky jsou samozřejmě lahodné.
Celkem 50 % našeho týmu pochází ze znevýhodněných situací.
Restaurace je platforma, která mění životy.
Polovina personálu jsou profíci
a druhá půlka jsou lidi, co se chtějí učit.
- Jo. - Je tu krásně teplo.
- Jak se jmenuješ? - Isabelle.
Ahoj, já jsem Phil. Jak dlouho tu pracuješ?
Od otevření. Skoro tři roky.
A zamilovala sis chleba?
- Je to nejlepší chleba. - A zrovna pečeš?
- Nemáš nějaký? - Vyndám ho.
Přišel jsem akorát.
Dělali jsme ho ráno.
Asi v devět. Tenhle byl první.
Dostanu starý chleba?
Prosím.
Jsou v něm vlašáky?
- Jo, ořechy. - Páni.
Muchas gracias.
De nada.
Přijďte se sem najíst a podpořit hodné lidi.
O to tady jde.
Skvělý.
Nejradši objevuju nová města za chůze.
A v Madridu jsou ty nejkrásnější trasy.
Každá čtvrť má vlastní atmosféru, tak se nikdy nenudíte.
Mě to táhne zpátky do starého města.
A tím myslím středověkého.
Tehdy bylo postaveno Plaza Mayor.
Bývalo to hlavní náměstí.
Místo pro trhy, turnaje
a pokud jste dělali problémy, došlo na vymáhání spravedlnosti.
Za staletí se změnilo,
ale živým srdcem města zůstalo.
Když jsme u starých věcí. Kousek odsud
se můžete najíst v dědově domě, neboli Casa del Abuelo.
Hola.
Jamón.
Dnes tu nejsem kvůli jamónu, ale když nabízí…
Gracias.
Když narazíme na dobrou restauraci, štáb tam chce jít
mimo natáčení. A jdeme tam podruhé.
Tentokrát jsme to našli mimo natáčení a museli to natočit
jako veřejnou službu.
Jo! Gracias.
Casa del Abuelo.
Jsou slavní svými gambas al ajillo.
Ty nejlepší česnekové krevety na světě. Možná.
Bublající, prskající olivový olej s tunou česneku a kajenským pepřem.
Bože, tolik česneku a másla.
Krevety jsou sladké a lahodné. Jsou prostě boží.
A křupavý chléb, který je uvnitř měkký. Ideální na namáčení.
Měli jste tohle?
Je to výborný.
Lepší česnekové krevety jste neměli.
Sbohem, lidi!
Chvíli tu budu.
A teď španělský největší příspěvek k nejmenším porcím jídla, tapas.
Lahodné plátky jamónu, tlusté kusy choriza, smažené olihně.
Ze všeho se dá udělat skvělé tapas.
Říká se, že králi Alfonsovi VIII dávali sklenici vína
s plátkem sušené šunky, který ji chránil před hmyzem.
Je fajn být králem. A je fajn být námi,
protože se potom stal z tapas virál.
Vrátíme se do přítomnosti, kde mám sraz s kuchařem Javierem Bonetem.
Je z rodiny řezníků a zdokonaloval se v michelinských kuchyních po celém světě.
Dnes mě vezme do svých oblíbených tapas barů
kolem módního Calle Ponzano.
Tady je první. Je to útulný bar Barrera.
- Hola. - Hola.
- Jsem Phil. Rád tě poznávám. - Těší mě.
Tohle jsou revolconas.
- Batáty. - Ne, je to bílý brambor.
To dělá pimento, paprika a různé…
- Proto je oranžový. - Jo a taky
se uvnitř uvaří bůček.
Jako křupavý chleba.
Tohle je nejlepší chleba na namáčení, protože je s vepřovým.
Je to jen vepřový.
Věděls, že tu mají rádi vepřové?
Páni!
Nikdy si tu neobjednávám.
- Tohle je můj oblíbený způsob jídla. - Nemá menu.
- Ach jo. Páni. - Jo.
Potřebujeme místo.
Tapas mají být malé porce, ne?
Teď ne.
Ani ne, já vím.
Je to způsob jezení. Musíte se dělit.
To je koncept tapas.
- Tohle mi bude chutnat. - Las patatas.
To je kůzle.
Pamatujte si ten název. Až ho uvidíte na menu,
dejte si to. Cabrito.
Ještě jednou a spolu. „Cabrito.“
Jí se to rukama.
Kůzle pečené několik hodin na ohni.
Tohle je úžasná verze od Any.
Koukni na tu kůži. To je krása, co?
Koza, lidi. Nevím, na co čekáte. Koza.
Kůzle.
- Nechci říkat, že je malý. - Ne.
Všechno je to skvělý.
Je to nejstráženější tajemství v Madridu.
Jo, asi jo.
- Díky. - Jsi tak talentovaná.
Javiere, třeba tě zaměstná.
- Jo, na mytí nádobí. - Jo.
Někde začít musíš.
Další místo, kam mě chce vzít na tapas, je Ponzano.
Jestli to chcete říct správně, tak „Pon-fano“.
Ahoj. Páni!
Překrásné bistro.
Vypadají překvapeně, kde se to ocitli.
Druhá generace majitelů Paco a Elena společně s jejich dcerou Melaniou
nám předvádí prvotřídní tapas.
Rajče býčí srdce a plátek cibule.
Už jsem se bál, že budu jíst srdce,
- ale je to rajče. - Jo.
- Fajn. - Říká se mu tak,
- protože vypadá jako srdce. - Výborný.
Nosili nám zeleninové tapas a různé drobnosti.
- Hřib. - Hřib.
Jde ti to. Kdy jsi tu začala pracovat?
Když mi bylo 12.
- Páni. - Teď je mi 21.
Páni.
- Tady je houba. - Jo.
- S vejcem. - S vejcem. A trochou foie.
Trochu foie?
- Tartufo. - Tartufo.
A lanýžem.
Dobří sousedé.
- Strouhaný lanýž. - Říkal jsem si, že mám smůlu…
Chobotnice.
Je rychlý.
Tohle není normální restaurace.
Je to tu spíš jak v baru.
Servírujete tu spoustu jídla, ale musíte být rychlí.
Jehněčí kotleta.
Už jsme měli kůzle a teď jehně.
- Jíme mláďata. - Všechna.
Tohle je dobrý.
- Ťukneme si? - Jo.
A pak Paco řekne: „Ještě jednu maličkost.
Podívej na…
Říkal, že toho bude trochu.
- Jo. - Páni!
Jak to může být tapas?
Byl to obří flákanec masa, lidi!
Teď je z toho steakhouse.
Ušili na mě boudu.
„Neboj, dojdeme si na menší tapas.“ Jasně.
Krásné hovězí.
Tak jo.
- Tak jo. Dobře. - Dobře. Tak jo.
Brontosaurus.
Hezký.
Jo, kousnu si.
- Podělíme se. - Jako bráchové.
Mám rád to tučný.
Víš, kdo to má taky rád? Můj pravý bratr.
Tvůj bratr.
Myslel jsem, že vezmou kousek a dají ho na chleba jako tapas.
Ne. Dali mi celý steak jako u Daria Cecchiniho v Toskánsku.
Neuvěřitelný.
- Dobří sousedé. - Dobří sousedé.
- Kéž byste byli moji sousedé. - Jo.
Muchas gracias.
Dnes jedeme na výlet.
Jedeme půl hodiny rychlovlakem
na kouzelné místo zvané Toledo.
Řeknu vám, co vím o Toledu. Máte pár minut? Usaďte se.
Bývalo to hlavní město Španělska
a mají velkou marcipánovou sochu Dona Quijota.
Udělalo to na vás dojem?
Lidé říkají: „Ty toho o každém místě tolik víš.
Ano. Já vím. Ohromující, že?
Protože mi tohle moc nejde, potřebuju průvodce.
Potřebuju průvodce Toledem Javiera Casada, aby mi to tu ukázal.
- Koukni na ten výhled. - Nádhera.
- Hezký. - Jak dlouho tu žiješ?
Celý život.
Hezký místo k životu!
Ve městě se spojují tři náboženství.
Ve středověku žili muslimové, křesťané a židé pospolu.
Tohle náměstí se ve středověku jmenovalo Alcana.
To znamená „obchody“ v hebrejštině.
Vidíš tu věž katedrály?
Toledská katedrála, postavená ve 13. století,
je mnohými považovaná za nejlepší dílo
gotické architektury ve Španělsku.
Uvnitř je obrovský zvon.
Největší ve Španělsku a jeden z největších na světě.
- Osmnáct tun. - 18tunový zvon.
Ano.
Nedaleký kostel Santo Tomé se může pochlubit jedním z mistrovských děl
slavného malíře El Greca ze 16. století, který zde žil.
- Židovská čtvrť. - Jo.
Najednou jsme měli pocit, že jsme v židovské čtvrti.
Nevím proč, ale měl jsem nekontrolovatelné nutkání si stěžovat.
Bylo tu asi 12 synagog.
Ale bohužel zbyly jen dvě.
Co je tohle za budovu?
Tohle bývalo vězení a klášter.
Jaký je v tom rozdíl?
Ukazuje se, že i klášter si může nárokovat
marcipánovou slávu.
V 15. století došlo k hladomoru, který vedl k nedostatku pšeničné mouky.
Jeptišky v klášteře musely používat, co bylo, aby uspokojily chuť na sladké.
Jako náhradu použili mandlovou mouku a voilà, marcipánový zázrak.
Někdo si vysnil mandlovou pastu.
A jak rád říkám, v Toledu si kupte tucet koblih
a podělte se o ně s kolemjdoucími.
- Díky! - Nemáte zač.
- Je to výborné. - Vy jste jedna rodina?
- Ano. - Všichni? Jste jedna rodina?
- Ne, jsme skupina přátel. - Skupina přátel?
Lepší než rodina.
- Ano. - Jo.
Málem jsem zapomněl.
Dozvěděl jsem se ještě jednu super věc.
Máte rádi meče?
Toledo je známé tím, že se v něm už tisíce let
vyrábí nejlepší meče na světě.
Od pátého století př. n. l.
tu dávají kováři železné pásy do čepelí
a kují svou ocel v ideální teplotě,
aby vytvořili meč milovaný i obávaný po celém světě.
K čemu dnes potřebujete meče?
Není moc draků na zabíjení a větrných mlýnů na bojování.
Jsou bezpečnější než pistole.
Ale hodil by se mi nový otvírák na dopisy.
Adios, Toledo. Na večeři musím zpět do Madridu.
Ten, kdo řekl, že New York nikdy nespí,
zjevně nikdy nebyl v Madridu.
Když budete večeřet v deset, dostanete speciál pro první příchozí.
Tady se žije rychle.
Naštěstí mám super kamarády jako šéfkuchař Javier, kteří mi pomůžou.
Jak se ta čtvrť jmenuje?
Chamberi.
Je to nejklasičtější čtvrť v Madridu.
Každým rokem mládne.
Před deseti lety to byla stará čtvrť.
A teď lidi umírají…
a začínají přicházet
- mladší lidé. - Celý svět je takový.
Slíbil, že mi ukáže, kde jí cool lidi.
Čirou náhodou v jeho restauraci.
Sala de Despiece.
Tak je to správně. Vím, že to nezní dobře, kdy to říkám já.
Ale když to řekne on, zní to takhle.
Sala de Despiece.
Nebudu to zkoušet znova.
- Bundu. - Jo.
Na hák!
- Děláš to i špatným zákazníkům? - Občas jo.
Tohle je jeho experimentální restaurace. Vypadá jak laboratoř.
Jako byste šli na hodinu chemie.
Pojmenovali jsme ji Sala de Despiece,
neboli bourárna,
kde se krájí a připravuje pro restaurace nebo trhy.
Má to pro tebe význam. Jsi z rodiny řezníků.
Ano.
To vypadá jako dekonstruovaný tatarák.
Ukážeme vám, jak si ho udělat,
a pak si to zkusíte sám.
Jo. Co je to?
To je tartufata.
Z černých oliv, hub a lanýžů.
Pak rajčata, bazalka a česnek.
A teď to zamotáme.
Měla byste udělat i další.
To zvládnete.
- Potři to. - Potírám.
- Rajče. - Žampiony.
- Potírám. - Rajčata.
Trochu olivového oleje.
Jsem kuchař.
Ty…
Je to moc volný, co?
- Vím, co si myslíš. - Jo.
Že tu nikdy nesmím pracovat.
- Není to hrozné. - Ujde to.
A teď musíš udělat tohle.
- Vezmi si tu lepší. - Jo.
- Tak jo. - Celý?
Najednou.
Páni, to je dobrý!
Víš, kdo je Charlize Theron?
- Jo. - Byla v jedné talk show
a řekla: „Kdybych mohla, vzala bych si španělské jídlo.“
Co kuchaře?
Ne, o kuchaře zájem nemá. Pardon.
Docela ji chápu.
Já jsem tu s jídlem na líbánkách.
Máme tu iberskou pancettu s třtinovým cukrem.
- Na opálení? - Tak nějak.
Tohle je jen kvůli tuku.
Geniální.
Je tu žloutek vařený přes hodinu, Micuit foie gras.
Uděláme z toho pralinku.
Miluješ závitky.
- Sroluju všechno. - Vyrostl jsi na želé rolkách.
Jo.
To je krásné.
Tohle se připravuje před hostem?
Jasně.
Takhle by mělo vypadat představení.
Snězte to najednou. Dobrou chuť.
Nejenom, že je každý kousek lahodný, ale ještě tam máte lidi jako Alba.
Mají znalosti a jsou zapálení do všech úžasných jídel, co mají.
Byla to velmi milá a laskavá obsluha.
Byl jsem tam velmi spokojený.
- Páni, dárek. - Dobře.
Dárek. La Cosa.
- „Věc“? - Věc.
Co myslíš, že to je?
Hlava mého nepřítele.
To je obří řepa?
Je to obří řepa.
Je čtyři hodiny pečená na mořské soli a spoustě bylinek.
Pak chutná jako maso nebo jako losos.
Ty filetuješ řepu.
Jo, jako šunku.
- Jako jamón. - Jamón.
Na dně je crème fraîche, kopr
a sladkokyselá omáčka z červené řepy.
Má úžasnou konzistenci.
Výborný.
Každý pokrm je lahodný a vynalézavý. A inspirující.
Připadám si tu jako v laboratoři. Bílý pult.
Tohle světlo.
A zároveň je to velmi tradiční.
- Suroviny jsou tradiční. - Salsa
Jen se to jí trochu…
- Zábavněji. - Jo.
Je to zábava.
Miluju, jak se tváříš, když mi něco neseš. Budu koukat.
Ciao.
- Chutná? - Moc.
Tak jo.
- Ahoj! Mějte se! - Ahoj!
Já nikam nejdu.
Zavřel jsem to tu.
Snědl jsi celý dezert.
Promiň.
Google, zavolej Larrymu.
Ahoj, fešáku! Čau, Larry!
Ahoj! Jak je?
Co to tam máš? Sushi hodiny?
Jo, přesně.
- Ty jsou krásný. - Jo.
Jsou z Bed Bath & Beyond.
Jsi v L.A., že?
Jo, jsem.
Teď jsem si vzpomněl, že jsi byl v jednom z prvních dílů pořadu
I'll Have What Phil's Having, když jsme byli v L.A.
Byli jsme taco trucku a dělali jsme carnitas.
- Skvělý! - Když říkáš vepřový, víš, co tu mají?
Viděls, jak to odřezávají z nohy?
Jo, viděli jsme to. Nakrájeli nám to na tyhle nádherný plátky.
- To jo. Krása. - Nádhera, co?
Zpátky, kam patříš, zlato.
A teď půjdeš sem.
Není k tomu třeba nic dávat. Jen pečivo a maso.
Je to pravda.
Stačí úžasná bageta.
- Čerstvá, křupavá, měkká. - Jo.
A nejlepší šunka na světě.
Larry, jsi komik. Máš vtip pro Maxe?
Je to golfový vtip.
Myslím, že by se tátovi líbil.
Dobře. Chlap hraje golf se svou ženou na starém hřišti.
Je to tam krásné.
Vlnící se kopečky, zelená tráva. Úplně jak z pohlednice.
A na jedné z jamek trefí míčem
takovou starou, rustikální stodolu.
Jde tam se ženou a když ten míček najdou, řekne:
„Víš co, zlato? Vezmu ten míček
a dám si ho na druhou stranu. Připíšu si trestnou ránu.“
A ona na to: „Co otevřít vrata a odpálit ho ven?
Jsi dobrý golfista. To dáš. Nemusíš mít trestnou ránu.“
„To je dobrý nápad.“
Srovná si míček, otevře vrata, odpálí.
Ale trefí ho špatně a míček se odrazí od jedné zdi,
pak od druhé, trefí traktor,
trefí ženu do hlavy, ta lehne a je mrtvá.
O rok později hraje na tom samém hřišti.
Ale teď s kamarádem. Už rok nehrál.
Začíná si zase užívat.
Baví se, ale pak přijde ta samá jamka.
A on ten míček odpálí skoro úplně stejně.
Doběhne k němu i s kamarádem.
Řekne, že ho zvedne,
připíše si ránu a dá ho na druhou stranu.
A jeho kamarád říká: „Co otevřít vrata
a odpálit ho ven?
Jsi dobrý golfista. Nemusíš mít trestnou ránu.“
„Ne, to jsem udělal loni a dal jsem to na šest ran.“
Je to víc než golfový vtip. Řeknu ti proč.
Mému tátovi by se moc líbil. Protože je to vtip o manželce.
Kéž bych ho znal.
- Měl by tě rád. - Jsem rád, že jsem rozesmál štáb.
- To je důležitý. - Nic jiného nám nezbývá.
Na poslední zastávku mířím do Sacha, intimního bistra v Madridu
s nejslavnějšími baskickými jídly ve městě.
A budou tam se mnou kamarádi, které jsem tu poznal.
Carmen, Felipe…
Plus tři noví. Kuchař Guillermo Salazar,
který se školil v New Yorku, ale teď je zpátky v Madridu.
José Carlos Capel
a jeho žena Julia Pérez Lozano,
dva z předních food spisovatelů a kritiků ve Španělsku.
A v neposlední řadě starý přítel Henry Tenney,
který je producentem našeho pořadu.
Jel se podívat, jak natáčíme.
A zrovna do Madridu.
Přípitek na Madrid, který miluju.
Je na seznamu mých nejoblíbenějších měst.
Jak držíte krok se všemi novými restauracemi?
To nejde.
Jíte venku každý den?
- Každý den. - Oběd.
Jak je, příteli?
Tohle je šéfkuchař Sacha Hormaechea,
majitel a šéfkuchař restaurace.
Jeho jedinečný a osobitý vkus se promítá i do výběru výtvorů.
Nejdřív hamachi a tuňákové srdce na plechovkách od kávy.
Říká: „Jakékoli jídlo z jakékoli země
potřebuje jedno gesto, aby bylo tapa.“
To je fantastické. Teď je to tapa.
Ryba je tu na plátky
a to srdce je nahoře nastrouhané.
- Je sušené. - Aha.
El Medregal je typický pokrm Kanárských ostrovů
Kanárské ostrovy.
Je to úžasný. Moc mi to chutná.
Tak čerstvé.
Tady musíš jíst, co chce Sacha.
- Nemá menu? - Ne.
Když si něco objednáš, nedá ti to.
- Dá ti něco lepšího. - To se mi líbí.
Je o tebe postaráno.
- Ústřice? - To jsou ústřice
- naložené trochu jako okurka. - Ano.
Phile, já teď ústřice miluju.
Jo! Není zač.
- Předtím ne? - Jedla jsem je poprvé.
Kdo tě to naučil?
- Phil. - Díky!
Na zdraví!
Na ústřice!
Bála jsem se, ale už se nebojím.
Jídlo už se nese.
- Tohle je ikonické. - Znáš to?
Tohle tu musíš ochutnat.
Vypadá to jako ježovka na raviole.
Je plněná krabí mousseline.
K tomu je olivový olej a uni. „Uni“ je španělsky „ježovka“.
Takhle chutná Galicie.
- Jako mít Galicii v puse. - Super.
Henry?
Moje nejlepší chvíle. Budu na to vzpomínat.
Když jsou kuchaři v kuchyni,
koukají, co se jim tam vrací, ne?
Vidí, kolik toho hosté nesní. Chci, aby Sacha viděl můj talíř.
Ale tos vymyslel dobře.
Jak to můžeš nedělat?
Nemít chleba, vylízal bych misku. Mám z toho velkou radost.
Jídlo je fantastické.
Už ti to někdo řekl?
Chci být první.
- To je… - On to řekl?
Ne.
Dals mu špatné hodnocení?
Před několika lety mu nedal dobré hodnocení.
Měl drobnou výtku.
Myslel jsem, že bude naštvaný, ale ne.
Musel jsi to napsat krásně, abys ho nijak neurazil.
- Že jo? A být povzbuzující. - Vychází spolu.
Napsal tu nejlepší recenzi, protože…
- Býval fotograf. - Ano.
Říká, že je škoda, že tolik času věnoval fotografii…
- Ano? - …protože by byl
- jedním z nejlepších kuchařů. - A…
A trávil by víc času vařením.
To je velmi vzácné. A když restauratér přizná,
že mu kritik změnil život…
To je ponaučení.
Nebuďte nabubřelí a nemyslete, že všechno víte.
Dobrá rada může přijít odkudkoli.
Dokonce i od manažera televize.
Je jedinečný.
- Ano. - To jsme říkali.
Kdybychom měli téhle scéně dodat hudbu,
co by to mělo být?
- Flamenco. - Flamenco.
- To můžeme. - Jo, zařídím to.
V Madridu jsem si to moc užil.
Ani jednou jsem neměl pocit, že by mi něco nechutnalo.
Všechno bylo skvělý!
V tak starém městě se něco naučili,
ale líbí se mi, že vás pořád může překvapit svou atmosférou a kouzlem.
V životě není nic lepšího, než cestovat a dělat si nové přátele.
Lepší to tu být nemohlo. Už se těším, až se vrátím.
To není všechno?
Co budu jíst?
Tohle jsi ještě neměl. Prase.
- Tuhle část prasete jsem neměl? - Ne.
Co jsem říkal o překvapeních?
Je to ucho.
- To je ucho? - Jo.
Jak to, že tě neslyšelo přicházet?
Nakrmte někdo, nakrmte někdo…
Někdo.
Nakrmte někdo, nakrmte někdo…
Někdo.
Nakrmte někdo, nakrmte někdo…
Někdo.
Nakrmte někdo, nakrmte někdo…
Někdo.
Nakrmte někdo, nakrmte někdo…
Někdo.
Nakrmte někdo, nakrmte někdo…
Prosím vás,
nakrmte někdo Phila!
Já vás prosím,
nakrmte někdo Phila!
Tak už ho někdo nakrmte!
Překlad titulků: Anna Hulcová