NETFLIXOVA DOKUMENTARNA SERIJA
ČOKOLATERIJA SAN GINES
Gracias. Tako već može.
Ovo je doručak.
Opa. Ovo je jako dobro.
Razumijem zašto je red.
Želite li churro? Dođite. Imam ih mnogo.
-Gracias. -Gracias. Umočite ovdje. Samo jednom.
-Dobro. -Ne dvaput.
Bez ponovnog umakanja.
-Gracias. -Churro?
Prijatelju. Želiš li umočiti?
-Naravno. -Jednom.
Gdje ti je prijatelj? Evo churro.
Koliko ste dugo čekali u redu?
Čini se da je red dug,
ali zato što imamo kamere ne moram čekati u redu.
-Jeste li probali velikog? -Da se odvažim? Dobro.
Umočite cijelog. Da.
O, Bože.
Ne znam smijem li pokazati što će se dogoditi.
Sretan, gladan čovjek
Putuje diljem mora i kopna
Pokušava razumjeti
Umjetnost tjestenine, svinjetine, piletine i janjetine
Vozit će prema tebi
Letjet će prema tebi
Pjevat će za tebe
I plesat će za tebe
Smijat će se s tobom
I plakat će s tobom
Samo jednu stvar traži zauzvrat
Nahranite ga, nahranite
Neka netko nahrani Phila
Neka ga netko odmah nahrani
Madrid je glavni grad Španjolske.
Volim Barcelonu, koja djeluje kao malo selo.
Mislio sam da će to biti šarmantno i bilo je.
Mislio sam da Madrid neće biti šarmantan, ali jest šarmantan.
Mnogo je lijepih četvrti i sela.
Samo ih je puno više.
I onda možete dobiti grandioznost i veličanstvenost velikog svjetskog grada
s tisućljetnom poviješću.
Prekrasan je.
A hrana je spektakularna.
Znate da volim tržnicu.
Mislim da je mikrokozmos samog grada, ako ne i ukupnog života.
I Madrid voli svoje tržnice.
Grad ih ima 46 raspoređenih po brojnim četvrtima.
U okrugu Salamanca
ovaj skroman ulaz nije samo još jedan izlog.
To je zapravo ulaz u tržnicu koja postoji od 1882.,
El Mercado De La Paz.
Možete kupiti svježe namirnice
ili poput mene prepustiti stručnjacima da kuhaju
na jednom od brojnih štandova.
Tortilje smatramo plosnatim tijestom od kukuruza ili brašna
za burrito ili taco.
U Španjolskoj je tortilja drukčija.
Poznatija kao tortilla de patatas,
krumpir s maslinovim uljem, karameliziranim lukom i jajima.
Tortilla zapravo znači „omlet“.
A najbolja je ovdje u Casa Dani.
Hola.
-Bok! -Bok, Phile.
-Dani! -Kako si?
Drago mi je.
-Carmen. Drago mi je. -Carmen.
Dani Garcia i Carmen znaju što rade
jer je njihova tortilja proglašena najboljom u Španjolskoj.
U Španjolskoj postoje dva tima.
-Da? -S lukom ili bez luka?
Mora biti s lukom.
-Zar ne? -Dobro. I ja mislim.
Više volim bez.
-Stvarno? -Da.
-Hola. -Bok, hola.
-Kako se zoveš? -Noelia.
-Bok, Noelia. -Moja sestra.
-Cijela je obitelj ovdje. Jako lijepo. -Da.
Idemo.
Ovo je nevjerojatno. Ovo je savršen doručak, zar ne?
Ova je bez luka ako je želiš kušati.
Kušat ću je zbog tebe.
Sviđa ti se?
-I tvoja je dobra. -Hvala.
-Mislim da volim s lukom. -Hvala.
Dobro. Sad moram znati tajnu.
Moja je majka isprobala razne vrste krumpira.
I konačno je pronašla savršen.
Krumpir je poseban jer se malo topi, zar ne?
Da.
-Postane jako mekan. -Da.
I začini su jako ukusni.
Ne smiješ reći što je to.
Hoćemo li malo prošetati?
Ovdje kupujemo krumpir.
Ovo je za danas, samo za mene.
-Ne. -Da.
Pitao sam koliko krumpira koriste dnevno. Kažu 770 kilograma.
-I 2000 jaja. -Možda bih se trebao baviti tortiljama.
-Ajme. -Da.
Posao je dobar.
Ili možda samo s jedenjem tortilja.
Toliko dobrih stvari.
-Phile, probaj kamenice. -Dani ima dobre ideje.
Ajme. Što se događa?
Ovo je dim limuna.
Što?
Kamenice dimljene limunom. To je ovo, specijalitet.
-Čarolija. -Da.
Jedeš li kamenice?
Nikad ih nisam jela.
Carmen nikad nije kušala kamenice.
Ne sviđaju joj se. Poznajem mnogo takvih ljudi.
-Pokušava me nagovoriti da je pojedem. -Zašto ne?
-Kušat ćeš? -Kušat ću.
-To! -Kušat ću.
Jedna od meni najdražih stvari. Želim da zavolite stvari koje volim.
-Prva kamenica. Da. -Imam je.
Razmišljaj o okusu.
Ozbiljno?
Okus je kao kad smo ronili.
-Da. -Isti je okus.
Vodi te u ocean, zar ne?
Puno hvala.
-Odlično. -Stvarno ti se sviđa?
-Da, stvarno. -Dobro.
Sad voli kamenice. Nije se šalila. Voli ih.
Ovo me jako veseli!
Spremni?
-Jako ukusno. -Hvala.
Osjetite dim. Osjetite limun.
Ali ne prevladavaju. Gracias.
Želim da samo kušate.
To je samo po sebi nagrada.
„Ne volim ribu.“ Da, to je razumljivo ako imaš pet godina.
Ali možda nam se ukusi mijenjaju kako starimo. To je tako.
Želimo da probaš jedan specijalitet, pršut.
Dobro.
Kad ste u Španjolskoj, svaki dan ćete jesti svinjetinu.
Možete živjeti s tim. Možete se i obratiti.
Vrlo velikodušno. Knjiga svinjetine.
-Dobro. -Plačem.
-Plačeš? -Da.
Savršena je. Ova šunka najbolja je na svijetu.
Najbolja na svijetu?
Dobro ste čuli. Vjerojatno je najbolja na svijetu.
Ne pišite mi, Talijani!
Otvori usta.
Jesi li se danas već pričestio?
Ja sam poput izrođenog svećenika.
Brinemo se za svoje bližnje.
Hvala.
Nije li ovo najbolji dan?
Manuel, moj novi prijatelj.
Vidi. Malo mi je ostalo.
Upravo su mi pregledali krv, 61 % sam svinjetina.
Kad se približite srcu ovog grada, središtu starog Madrida,
zadivljeni ste arhitekturom.
Ljepota, stoljećima građena rukom.
Možete vidjeti povijest na svakom uglu, u svakoj uličici.
Hrana tad upotpunjuje vaše iskustvo.
Možete kušati povijest i brigu kojom su prijašnje generacije
usavršile ove recepte.
Istraživali smo i ispostavilo se
da je u Madridu najstariji restoran na svijetu koji kontinuirano radi.
Ovo je Sobrino de Botin.
-Dobro došli u Botin. -Zadovoljstvo mi je.
-Uvijek mi je zadovoljstvo. -Hvala.
Danas me Antonio Gonzalez vodi u obilazak ovog divnog mjesta.
Njegova baka i djed kupili su restoran prije mnogo godina.
Botin postoji od 1725. godine. Moja je obitelj u Botinu od 1930. godine.
Ovo je mjesto po mom ukusu. Prožeto poviješću, karakterom i kulturom.
Ajme.
Ovo je originalna pećnica.
Ovo je iz 1725. godine?
Da. Za četiri godine bit će stara 300 godina.
Ova pećnica neprestano gori.
Gori vječni plamen.
Cijelo vrijeme, čak i tijekom građanskog rata.
Od 1936. do 1939. godine moj je djed održavao plamen.
Nije li to nešto?
Opa!
-Ovo je poput male špilje. -Ovo je najstarija prostorija u Botinu.
-Koliko je stara? -Najkasnije od 1590. godine.
Ovdje je bila gostionica ili tako nešto.
Dakle, 1725. godine Botin je izgrađen iznad drugog restorana.
Nevjerojatno.
Dobro, idemo gore. Nekoliko stoljeća iznad.
Hranite Madrid stotinama godina.
Moraš imati priče.
Ernest Hemingway često je dolazio.
-Ernest Hemingway. -Sjedio je leđima okrenutim prema zidu.
Volio je gledati prema vratima.
Bio je prijatelj mog djeda i ponekad je išao u kuhinju kuhati paellu.
-Ernest Hemingway bi je sam kuhao? -Skuhao bi paellu, ali bila je grozna.
Zato mu je djed rekao…
-„Drži se pisanja.“ -Da.
-„Samo piši.“ -„Ja ne pišem, ti ne kuhaš.“
Vrijeme je da kušam hranu.
Dobro. Spreman? Naš specijalitet.
Pečeni odojak.
Mnogima od vas ovo je film strave i užasa
kad vidite kako ove male svinje idu u pećnicu, vade ih van,
režu, halapljivo jedu…
druge svinje, valjda.
O, Bože! Ovaj praščić otišao je Phillipu.
Svinji mogu reći samo:
„Žao mi je…
ali moram te pojesti.“
Mi kažemo da svinjetina pobjeđuje.
-Koža je najbolji dio. -Da. Hrskava koža.
-Hrskava koža. -Tko je ne voli?
Ljubav ove zemlje prema svinjama je ozbiljna.
Traje stoljećima. Kelti i Rimljani bili su veliki obožavatelji.
Za vrijeme maurske vladavine jedenje svinjetine bio je politički otpor.
Primijetio si da neću stati. Znaš li zašto?
Jer me toliko zanima povijest.
Da sam na vašem mjestu, došao bih ovamo,
gledao bih povijest, osjetio bih povijest, jeo bih povijest.
Predobro je.
Sad shvaćate zašto je ovo najstariji restoran na svijetu.
Bravo, svinjo.
Dok drevne tradicionalne vatre još gore u Madridu,
ovdje su i plamenovi domišljatosti i inovacija.
Zapravo, ovaj glavni grad postaje glavno središte
vrhunskog kuhanja s globalnim utjecajima.
Ovdje u okrugu Salamanca
budućnost je španjolske kuhinje odvažna, raznolika i vrlo nepredvidiva.
-Hej, Phile! -Chefe.
-Kako si? -Drago mi je.
Dodijeljene su nagrade za chefove.
Znate li tko je najbolji chef na svijetu?
Ovaj tip.
Ovaj se mladić zove David Muñoz.
-Jesi li dobro? -Jesam.
-Jer nosiš luđačku košulju. -Čini se da nisam? Znam.
Danas je sve moguće.
Jesi li spreman?
Ima otmjeni restoran DiverXO.
Ovo je njegov ležerni restoran StreetXO.
Preporučujem da samo kušaš
jer ti pripremam veoma mnogo sljedova.
Bit će to kao vlak smrti.
Nadam se da neću povratiti kao na pravom.
Ovo je hamachi sashimi.
S mojom od huacataya. To je peruanska biljka.
Ovaj je jež malo jači od japanskog.
-Fuerte. -Moraš…
-Da, fuerte. Moraš naučiti španjolski. -Hoću.
U kojoj si ulici odrastao da ti je ovo ulična hrana?
-Ukusno je? -Ukusno je.
-Što se događa? -Pojest ću to za tebe.
-Volim ovakav okus. -Da.
Kad je pikantno, ali svježe.
Čips ga čini zabavnim.
Da. Danas ćeš mnogo jesti rukama.
Dobro. Trebao sam ih oprati.
-Jakobova kapica. -Španjolska kapica
s gazpachom od jalapeña.
Ovo je neka vrsta
Tom kha gai emulzije.
Podsjeća na tajlandsku kuhinju, zar ne?
Volim je. Azijsku hranu općenito.
Istodobno je ljuta i umirujuća.
-Da. -Ovo je stvarno posebno iskustvo.
Želim da ljudi iz bilo kojeg dijela svijeta osjete
da se ovakva hrana kuha samo ovdje.
Idemo s jednim od specijaliteta.
-Ovo ide uz tvoju luđačku košulju. -Da.
Krv chefa koji nije bio tako dobar.
Pačje okruglice. Hrskavo svinjsko uho.
Tako je ukusno. Sporo je kuhano.
A onda malo mladog luka. Ukiseljeni krastavac.
Ito togarashi.
Nema kraja.
To je vrsta čilija iz Japana.
O,da. Vruće je.
-Volim hrskavost svinjskog uha. -Opa! Znao sam da će biti dobro.
Inspiracija za sljedeći također je Tajland.
Nadjev je od piletine.
Ovo su quisquillas, kozice s južne obale Španjolske.
Ovo je slatka čili majoneza.
Tako domišljato.
Već mi je jasno zašto svi čekaju da dođu ovamo.
Jedan zalogaj?
Ako si gladan, ako imaš velika usta, možeš.
Da, možeš.
Velika usta!
Ne mogu ni opisati sve okuse.
Za mene je ovo kao kad odeš u operu i mnogo toga se događa…
-Ali sve je usklađeno. -Da.
Ovo je prekrasna arija, ovo jelo. Mogu li nešto popiti?
Naravno.
-Planirao si to. -Da.
Cachaça!
Jaje moje žene.
Moje jaje od dinosaura.
To je slatko i ukusno. Ne osjeti se alkohol.
Doviđenja!
-Ovo je sashimi od crvene španjolske tune. -Opa!
Malo okusa ugljena.
Kroket je od ovčjeg mlijeka s kimchijem. Moraš ga pojesti u jednom zalogaju.
Oženit ću se tobom.
Dobro.
-Da nazovem svoju ženu? -Da, reci joj loše vijesti.
Ovo je naše španjolsko carsko meso. Nije jedan zalogaj. Ne brini se.
Što ako to učinim?
Ako pojedeš u jednom zalogaju, poljubit ću te.
Htio sam pojesti malo od svakog jela. Pojest ću do kraja.
Svaki je zalogaj nevjerojatan, ali sad sam mrtav.
Sljedeći slijed,
pečena španjolska hobotnica.
Opa!
Ovo je laksa. Neka vrsta španjolske lakse.
-Idemo na novi koktel. -Dobro. Pogledaj ovo.
Ovo je bao s odojkom.
Tako sam sit, ali ne mogu prestati.
Kako da prestanem?
Uvijek me pitaju: „Kako toliko jedeš?“
Moram reći, kad je hrana ovako ukusna,
kako prestati?
Ovo su lazanje.
Očekivao si puno deblju osobu?
Ne! Moraš barem kušati.
Ne znam.
Još jedan koktel. Pomiješaj s kozicom.
Da.
Iskreno, ne znam. Mislim da je ovo moja supermoć.
-Naša inačica ramena. -Htjeli ste emisiju o hrani.
Nenormalno dobro.
Ne, stvarno. Izbaci svoju ženu jer ja stižem.
Pripremamo rakovicu s čilijem u vinu od trešanja
i jest ćeš ga s jastogom.
Ljudi. StreetXO.
Ovo je jedan od najboljih obroka ikad ili sam pijan. Jedno od toga.
Hoće li netko primijetiti ako skinem hlače?
Pokazat ću vam poseban restoran, koji smo našli u Madridu.
Zove se MO de Movimiento.
-Felipe! -Zdravo. Phile.
Da.
-Kako si? -Drago mi je.
Uvijek volim upoznati Felipea.
-Ovo je tvoj restoran. -Da.
MO de Movimiento.
Suvlasnik Felipe Turell ne poslužuje samo svježe pečeni, ručno rađeni kruh
i vrhunsku pizzu iz krušne peći,
on i njegov tim to rade na vrlo održiv način.
Ne pečemo u njoj samo pizze. Njome zagrijavamo prostor.
Dakle, para iz krušne peći zagrijava restoran.
-Da, točno. -Opa. Što je ovo ovdje?
S vodom i ventilatorom hladimo prostor.
-Ovo je klimatizacija? -To je hibridni model.
Kad nam nije jako vruće ili toplo, koristimo ih.
Pozdrav svima!
Dobro izgleda.
Felipe i njegov tim stručnjaka
surađuju s udrugama kako bi mentorirali ugroženu mladež
i druge ugrožene ljude za karijere u industriji.
Rezultati su ukusni.
Polovica ekipe dolazi iz teške socijalne situacije.
MO de Movimiento služi za promjenu života.
Polovica osoblja su profesionalci,
a polovica se uče zanatu?
-Da. -Ovdje je lijepo i toplo.
-Kako se zoveš? -Isabelle.
Bok, ja sam Phil. Koliko dugo radiš ovdje?
-Gotovo tri godine, otkako smo otvorili. -Svidjelo ti se peći kruh?
-To je najbolji kruh koji imamo. -Sada ga pečeš?
-Ima li svježeg? -Samo da ga izvadim.
Došao sam u pravo vrijeme.
Ujutro smo ga ispekli.
Mislim u devet sati. Ovaj sam prvi ispekla.
Daješ mi stari kruh?
Izvoli.
Ima oraha?
-Orašasti plodovi. -Opa.
Muchas gracias.
Nema na čemu.
Dođite ovamo, jedite hranu, podržite dobre ljude.
Ovo je bit svega.
Sviđa mi se.
Najrađe upoznajem novi grad hodanjem…
A Madrid je među najboljima za hodanje.
Svaka mala četvrt je posebna, pa vam nikad nije dosadno.
Mene privlači stari centar grada.
Kad kažem stari, mislim na srednji vijek.
Tada je izgrađena Plaza Mayor.
Tada je to bio gradski trg.
Mjesto za tržnice, turnire,
a ako ste zgriješili, ovdje su vas kažnjavali.
Mijenjao se stotinama godina,
ali i dalje je živahno srce grada.
Kad smo kod staroga, nedaleko
možete jesti u Djedovoj kući ili u Casa del Abuelo.
Hola.
Jamón.
Nisam ovdje radi pršuta, ali ako već nudi…
Gracias.
Obično je neko mjesto toliko dobro da cijela ekipa kaže:
„Možemo li se vratiti bez kamere?“ I opet smo ga pronašli.
Ovaj smo ga put našli bez kamere i morali smo ga staviti na kamenu
za javno dobro.
To! Gracias.
Casa del Abuelo.
Poznati su po gambas al ajillo.
Hajde, najbolje kozice s češnjakom.
Krčka, cvrči maslinovo ulje s gomilom češnjaka i kajenskog papra.
O, moj Bože, osjeti se češnjak i maslac.
Škampi su slatki i ukusni. Ne mogu doći k sebi.
I hrskavi kruh koji je mekan iznutra i koji je napravljen za degustaciju.
Jeste li jeli ovo?
Jako dobro!
Najbolji škampi s češnjakom.
Zbogom svima.
Zadržat ću se ovdje.
A sad najveći španjolski doprinos najmanjim porcijama hrane, tapasima.
Ukusne kriške pršuta, debeli komadi choriza, pržene lignje.
Sve to može biti sjajan tapa.
Kažu da je kralju Alfonsu VIII. poslužena čaša vina
poklopljenu kriškom pršuta za zaštitu od insekata.
Lijepo je biti kralj i lijepo je biti mi
jer su tapasi nakon toga postali viralni.
Danas se sastajem sa sjajnim chefom Javierom Bonetom.
Dolazi iz obitelji mesara. Izbrusio je zanat
u kuhinjama s tri Michelinove zvjezdice.
Danas me vodi u svoje omiljene tapas barove
u popularnoj ulici Calle Ponzano.
Evo prvog. Pogledajte ovo slatko mjesto Barrera.
-Hola. -Hola.
-Ja sam Phil. Drago mi je. -Drago mi je.
Ovo su revolconas.
-Batat. -Ne, to je bijeli krumpir.
To je piment, paprika, različiti…
-Daju mu tu boju. -Da, također je unutra i carsko meso.
Poput hrskavog kruha.
Čovječe. Ovo je najbolji kruh na svijetu jer je svinjetina.
To je svinjetina. Samo svinjetina.
Volite svinjetinu u Španjolskoj. Znate?
Opa!
Ovdje nikad ne naručujem.
-To volim. -Nema jelovnika.
-Ajme. -Da.
Trebamo mjesta.
-Tapas bi trebao imati male porcije? -Trenutačno ne.
-Ne baš. -Ne baš. Ne, znam.
To je način na koji jedeš hranu, dijeliš je s nekim.
To je koncept tapasa.
-Znam da će mi se ovo svidjeti. -To je batat.
Ovo je kozlić.
Zapamtite ovo ime, jer ako ga vidite na jelovniku,
trebali biste ga naučiti. Cabrito.
Recite sa mnom, „cabrito“.
Zalogaj u rukama.
Kozlić koji se satima peče na drvenoj vatri.
Ovo je Anina nevjerojatna verzija.
Pogledajte kožicu. Hajde. Ne izgleda li nevjerojatno?
Koza, ljudi. Ne znam što čekate. Koza.
Kozlić.
-Ne volim reći da je mlad. -Ne.
Volim sve ovo.
Ona je najbolje čuvana tajna u Madridu.
Da, mislim da je.
-Hvala. -Tako si talentirana.
-Javiere, možda te može zaposliti. -Da, da perem suđe.
Moraš negdje početi.
Hoću.
Sljedeće mjesto u koje me želi odvesti na tapase je Ponzano.
Ako želite pravilno reći, „Pon-fano.“
Hej! Bok. Opa!
Prekrasno mjesto.
Izgledaju iznenađeno što su u ovom položaju.
Druga generacija vlasnika, Paco i Elena s kćeri Melanijom,
pokazuju nam svoje najbolje tapase.
Volovsko srce i kriška slatkog luka.
Izbezumio sam se zbog volovskog srca,
-ali to je rajčica. -Da.
-Dobro. -Da. Tako se zove
-jer izgleda poput srca. -Sviđa mi se.
Dolaze povrtni tapasi, dolaze male stvari.
-Vrganj. -Vrganj.
Jako si dobra.
-Kada si počela raditi ovdje? -S 12 godina.
-Sada imam 21 godinu. -Ajme.
-U ovome je gljiva. -Da.
-S jajetom. -S jajetom. Malo jetre.
Malo jetre?
I tartufa.
-Tartufa. -Tartufa.
I tartuf.
Dobri susjedi.
-Naribani tartuf. -Baš kad sam se osjećao malo nesretnim.
Hobotnica, bum.
Brz je.
Ovo nije kao običan restoran.
To je mentalitet bara.
Poslužuje se mnogo hrane i to brzo.
Janjeći kotleti.
Već smo jeli kozlića, a sad je janje.
-Jedemo svu djecu. -Sva djeca.
Nemam problema s djecom.
Sviđa mi se ovo.
-Čin-čin. -Čin-čin.
A onda je Paco rekao: „Samo još jedna sitnica.“
O, pogledajte…
Rekao je: „Još samo sitnica“?
-Da. -Opa!
Po čemu su to tapasi?
Ovo je golemi komad mesa, ljudi.
Ovo je sad steakhouse.
Prevaren sam.
„O, idemo na mali tapas.“ Da.
To je prekrasna govedina.
Dobro.
-Dobro. -Dobro.
Brontosaurus.
Lijepo.
Da. Zagrist ću ovdje…
-Dijelimo… -Sada smo braća.
Sviđa mi se masnoća.
Znaš li tko još voli ovo? Moj pravi brat.
Tvoj brat.
Mislio sam da će samo dio staviti
na kruh kao tapas.
Dobio sam odrezak kao da sam kod Daria Cecchinija u Toskani.
Nevjerojatno.
-Dobri susjedi. -Dobri susjedi.
-Da si barem meni susjed. -Da.
Puno hvala.
Danas idemo na izlet.
Brzim vlakom vozimo se pola sata
do čarobnog mjesta zvanog Toledo.
Evo što znam o Toledu. Imate li nekoliko minuta? Smjestite se.
Nekoć je bio glavni grad Španjolske
i imaju veliku skulpturu Don Quijotea od marcipana.
Zadivljeni?
Ljudi kažu: „Znaš mnogo o svakom mjestu.“
Da. Znam. Zapanjujuće, zar ne?
Malo sam glup u ovom području, ako ne i u mnogim područjima, pa trebam obilazak.
Trebam lokalnog vodiča Javiera Casada da mi pokaže put.
-Vidi taj pogled. -Prelijep je.
-Lijepo. -Koliko tu živite?
-Cijeli život. -Lijepo mjesto za život.
U gradu se isprepliću tri vjere.
Srednjovjekovni muslimani, kršćani i Židovi koegzistirali su.
Ovaj je trg u davna vremena nazvan Alcana.
Alcana znači „trgovine“ na hebrejskom.
Vidiš toranj od katedrale?
Izgrađena u 13. stoljeću,
katedrala u Toledu smatra se najvećim postignućem
gotičke arhitekture u Španjolskoj.
Iznutra je golemo zvono,
najveće u Španjolskoj i među najvećima na svijetu.
-Teži 18 tona. -Zvono od 18 tona.
Da.
Obližnja crkva Santo Tomé može se pohvaliti jednim od remek-djela
slavnog slikara El Greca iz 16. stoljeća, koji je živio u Toledu.
-Židovska četvrt. -Da.
Odjednom sam osjetio da smo u židovskoj četvrti.
Ne znam zašto, ali imao sam nekontroliran poriv da se žalim.
Bilo je otprilike 12 sinagoga.
No nažalost ostale su samo dvije.
Koja je ono zgrada?
Nekoć je to bio zatvor i samostan.
U čemu je razlika?
Ispostavilo se da je samostan zaslužan za Toledov slavni marcipan.
Priča je da je glad u 15. stoljeću dovela do nestašice pšeničnog brašna.
Redovnice su za slatko koristile što im je bilo dostupno
Koristile su bademovo brašno kao zamjenu i eto čuda od marcipana.
Netko je sanjao nedostižan san o bademovoj pasti.
Kao što volim reći, kad ste u Toledu kupite
desetak krafni i podijelite ih s ljudima.
-Hvala! -Nema na čemu.
-Tako je ukusno. -Ti si iz Tunisa?
-Da. -Svi vi? Vi ste obitelj?
-Ne, mi smo skupina prijatelja. -Skupina prijatelja?
Bolje od obitelji.
-Da. -Da.
Umalo sam zaboravio,
ima još jedna kul činjenica o ovome mjestu.
Volite li mačeve?
Toledo je poznat po izradi najboljih mačeva na svijetu tisućama godina. Da!
Od petog stoljeća pr. Kr.
kovači su stavljali trake željeza u oštrice
i kovali čelik na pravoj temperaturi
da stvore mač koji vole i kojeg se boje diljem svijeta.
Zašto danas trebate mačeve, ne znam.
Nema više zmajeva koje treba ubiti, a ni vjetrenjača za napadanje.
Malo su sigurniji od pištolja?
Kad bolje razmislim, trebao bi mi novi otvarač za pisma.
Adios, Toledo. Vraćam se u Madrid na večeru.
Tko god je rekao da New York nikad ne spava, nije bio u Madridu.
Ako večerate u 22:00 h, dobit ćete popust za ranoranioce.
Život brzo teče u ovom gradu.
No imam kul prijatelje, koji će mi pomoći da držim korak.
Kako se zove ova četvrt?
Chamberi.
To je možda najtipičnija četvrt u Madridu.
Svake godine se pomlađuje.
Prije deset godina bila je to stara četvrt.
Sad umiru
i počinju dolaziti
-mladi ljudi. -Cijeli je svijet ovakav.
Obećao mi je pokazati gdje kul djeca jedu.
Slučajno u njegovu restoranu,
Sala de Despiece.
Tako se izgovara.
Znam da ne zvuči dobro kada to ja kažem,
ali da Manuel to kaže, rekao bi to ovako.
Sala de Despiece.
Neću više pokušavati.
-Daj mi kaput. -Da.
Na kuku za meso.
Radiš li to i lošim gostima?
-Da, katkad. -Ovo je Javierov eksperimentalni restoran.
-Poput laboratorija je. -Čini se da ideš na sat kemije.
Sala de Despiece znači soba za rezanje
u kojoj režu i pripremaju meso za restorane ili trgovine.
To ti je važno jer dolaziš iz mesarske obitelji.
Obitelj, da.
To izgleda kao dekonstruirani tatarski biftek.
Pokazat ćemo ti kako ga pripremamo,
a onda ćeš to učiniti sam.
Da. Što je to?
To je tartufata.
Od crnih maslina, gljiva i tartufa.
Zatim rajčice, bosiljak i češnjak.
-I sad sve to smotaš. -Mislim da bi trebala i moj napraviti.
Sigurna sam da možeš.
-Namaži ovo. -Namažeš ovako.
-Rajčica. -Šampinjoni.
-Namaži. -Rajčica.
Vidim malo maslinovog ulja.
Ja sam chef.
-Ti… -Nije dovoljno čvrsto, zar ne?
-Znam što misliš. -Da.
„Nikad ne bi mogao raditi ovdje“, to misliš.
-Nije užasno. -Nije loše.
A sad želiš… Moraš napraviti ovako.
-Naravno, uzmi onaj dobar. -Da.
-Dobro. -Jedan zalogaj?
Jedan zalogaj.
Ajme, ovo je dobro.
Znaš li tko je Charlize Theron?
-Da. -Jednom je bila u emisiji
i rekla je: „Da mogu, udala bih se za španjolsku hranu.“
Možda chefa?
Ne. Ne zanima me chef. Oprosti.
Shvaćam zašto je to rekla.
Na medenom sam mjesecu s tom hranom.
Iberijska panceta sa šećerom od šećerne trske na vrhu.
-Karameliziraš? -Recimo.
Ovime samo dobivamo masnoću.
Genijalno.
Žumanjak se kuha više od jednog sata, polukuhana foie gras.
-Sad ćeš vidjeti, napravit ćemo bombon. -Da.
Voliš svoje rolice.
-Sve motam. -Odrastao si s motanim bombonima.
Da.
Prekrasno.
Pred svakim gostom ih pripremate.
Naravno.
-Ovako bi dinner theatre trebao izgledati. -Pojedi ga u jednom zalogaju i uživaj.
Ne samo da je svaki zalogaj sjajan,
tu su vedri ljudi poput Albe,
obrazovani i strastveni u pogledu izvanredne hrane koju nude.
Služeći nas s takvom ljubaznošću i toplinom.
Ne mogu biti sretniji ovdje.
-Čovječe, poklon. -Dobro.
Poklon. La Cosa.
-„Stvar“? -Stvar.
Što misliš što je to?
Mislim da je to glava mog neprijatelja. Je li to divovska repa?
To je divovska repa.
Četiri sata pečena na morskoj soli i mnogo začinskog bilja,
a onda postane poput mesa, ili možda lososa.
Filetiraš repu.
Da, kao pršut.
-Kao pršut, da. -Pršut.
Na dnu je slatko-kiseli umak od vrhnja, kopra i cikle.
Tekstura je dobra.
Volim ovo.
Svaki je zalogaj ukusan, inventivan i potiče na razmišljanje.
Osjećam se kao da sam u laboratoriju. Bijeli pult.
Svjetlost.
Istovremeno je vrlo tradicionalan.
-Sastojci su tradicionalni. -Salsa…
A način na koji se to jede, više…
-Zabavan. -Zabavi se.
Baš zabavno.
Sviđa mi se tvoje lice dok nešto donosiš. „Ovo će ga oboriti s nogu!“
Bok, momci.
Bok.
-Zdravo. -Zdravo.
-Sviđa ti se? -Jako.
Dobro.
-Bok! Pa, zbogom! -Bok!
Ne idem nikamo.
Ostao sam do kraja.
Pojeo si cijeli desert.
Žao mi je.
Hej, Google. Nazovi Larryja.
Kako si lijep! Bok, Larry!
Hej! Kako ide?
Što to imaš? Sat u obliku sushija?
Da, točno.
-To je preslatko. -To je…
To je Bed Bath & Beyond, da.
U Los Angelesu si?
U Los Angelesu sam.
Sjetio sam se da si bio u prvoj epizodi druge emisije,
I'll Have What Phil's Having na PBS-u, u L.A.-u.
Išli smo u taco kamion. Radili smo carnitas…
-Tako dobro! -Kad smo kod svinjetine,
znaš li što je dobro u Španjolskoj?
Jesi li gledao kako su rezali s noge?
Da, gledali smo kako režu predivne kriške.
-Jako lijepo. -Nije li ovo najbolja stvar?
Vrati se kamo pripadaš, dušo.
A sad uđi… uđi unutra.
Ne trebam ništa. Samo kruh i meso.
Istina.
Imaš prekrasan baguette,
-svjež, hrskav, mekan iznutra. -Da.
I najbolji pršut na svijetu.
Larry, ti si komičar. Imaš šalu za Maxa?
Ovo je šala o golfu
i mislim da bi tvoj otac uživao u duhu šale.
Tip igra golf sa svojom suprugom na rustikalnom terenu.
Prelijepo je.
Brežuljci, zelena trava, vrlo idilično, takve stvari.
Na jednoj rupi loptica je pala desno od stare štale.
Otišli su onamo, on je vidio lopticu i kaže:
„Dušo, pokupit ću lopticu,
baciti je na drugu stranu štale. To je kazneni udarac.“
Ona će: „A da samo otvoriš vrata štale i udariš lopticu da prođe kroz njih?“
„Dobar igraš. Možeš to, a ne bi dobio kazneni udarac.“
On kaže: „Dobra ideja.“
Poravna loptu, otvori vrata i udari lopticu.
Nažalost, loše je udario. Odbije se od jednog zida, pa drugog, pogodi traktor,
udari ženu u glavu, nokautira je, mrtva je.
Godinu dana poslije tip igra na istom terenu.
S prijateljem je. Nije igrao godinu dana.
Opet počinje uživati.
Zabavlja se, a onda dolazi do iste rupe
i loptica pada na gotovo istu poziciju.
Trči onamo. Prijatelj je s njim.
Kaže: „Pokupit ću lopticu, staviti je na drugi stranu i dobiti kaznu.
A njegov prijatelj kaže: „Zašto ne otvoriš vrata štale?
Možeš je udariti da prođe tuda. Dobro igraš. Ne treba ti kazna.“
„Ne. Lani već jesam. Dobih šest na toj rupi.“
To je više od golfske šale. Reći ću ti zašto.
I moj bi otac volio tu šalu jer ona je zapravo šala o ženi.
Da sam ga barem mogao upoznati.
-Volio bi te. -Dobro da se ekipa smijala.
-Moraš nasmijati ekipu. -Larry, to je sve što imamo.
Posljednja postaja je Sacha,
intimni bistro u Madridu
s cijenjenom baskijskom kuhinjom u gradu.
Drago mi je što se okupljam s prijateljima koje sam stekao
Carmen, Felipe…
I tri nova prijatelja: chef Guilermo Salzar,
koji je učio u Gramercy Tavernu u New Yorku, ali sad se vratio u Madrid.
José Carlos Capel
i njegova supruga Julia Pérez Lozano,
dva najistaknutija pisca i kritičara hrane u cijeloj Španjolskoj.
I na kraju, stari prijatelj Henry Tenney,
naš sjajni producent priča.
-Došao je vidjeti naše snimanje. -Slučajno je to bio Madrid.
Nazdravljam Madridu, koji volim.
Sad je na vrhu popisa najdražih gradova.
Kako pratiš sve restorane koji se ovdje otvaraju?
-To je nemoguće. -Jedeš li vani svaki dan?
-Svaki dan. -Ručak.
Kako si, prijatelju? Ovo je chef Sacha Hormaechea,
vlasnik i glavni kuhar restorana.
Njegov jedinstveni talent izražen je i u izboru kreacija.
Prvo hamachi i tunjevina na limenkama kave.
„Bilo kojem jelu iz bilo koje zemlje
treba samo jedna gesta da postane tapa.“
To je fantastično. Sad je tapa.
Riba je očito kriška ribe,
a srce je samo naribano.
-Sušeno je. -Shvaćam.
El medregal tipičan je za Kanare.
Kanari, da.
Nevjerojatno, znaš? Sviđa mi se.
Tako svježe.
Kad dođeš ovamo, jedeš što Sacha želi.
-Stvarno? -Da.
Možeš naručiti i reći će da ne može.
-Bolje jedi ovo. -Sviđa mi se to.
Jer se tada osjećaš zbrinuto.
-Kamenice? -Da, kamenice
-koje su blago ukiseljene. -Da.
Phile, sad volim kamenice.
To! Nema na čemu.
-Prije nisi? -Ne, probala sam…
-Tko je zaslužan? -prvu.
-Phil. -Hvala!
-Živjeli! -Živjeli.
Za kamenice!
Bojala sam se. Više ne.
Hrana stiže.
-Ovo je jelo kultno. -Znaš?
Ako to ne jedeš, kao da nisi bio ovdje.
Ovo izgleda kao uni na vrhu raviola.
Punjen je mousselinom od rakova. Sjajno maslinovo ulje. Uni je na vrhu.
Uni znači „morski jež“.
Ovo je okus Galicije.
-Kao Galicija u ustima. -Sjajno.
Henry?
Moj najbolji trenutak. Sjećat ću ga se.
Znam da kuhari u kuhinji
traže što će se vratiti u kuhinju.
Vidjet će koliko se vrati. Želim da Sacha vidi ovaj tanjur.
To je sjajna ideja.
Kako to ne učiniti?
Da nema kruha, polizao bih tanjur.
Baš sam sretan.
Hrana je fantastična.
Ne znam jeste li to već čuli.
Daj da budem prvi.
-To je… -On je to rekao?
Ne.
Dao si mu lošu kritiku?
Davno mu nije dao sjajnu kritiku.
Malo je kritizirao.
Pomislio sam da je valjda loša krv. Nije.
Sigurno si to lijepo napisao da ga ne uvrijediš.
-Zar ne? I ohrabrivao si ga. -Imaju dobar odnos.
Napisao je najbolju kritiku…
-Bio je fotograf. -Da.
Kaže da je šteta što je toliko vremena posvetio fotografiji.
-Da? -Jer bi bio
-jedan od najboljih kuhara. -I…
Proveo bi više vremena kuhajući.
To je vrlo rijetko. Također da ugostitelj prizna da mu je kritičar promijenio život.
To je lekcija.
Nikad nemojte misliti da sve znate
jer dobar savjet može doći odsvakuda.
Čak i voditelj mreže.
Jedinstven je.
-Da. -Već sam to rekao.
Koju biste glazbu izabrali za ovo mjesto?
-Flamenco. -Flamenco.
-Možemo mi to. -Možemo. Sredit ću to.
Bilo mi je divno u Madridu.
Nikad nisam pomislio: „To baš nije tako dobro.”
Sve je bilo jako dobro.
U tom starom gradu naučili su svašta.
No volim što vas može iznenaditi svojim karakterom i šarmom.
Ništa nije bolje od putovanja i novih prijateljstava, zar ne?
Nije mi moglo biti bolje i jedva čekam da se vratim.
Ima li još?
Što jedem?
To još nisi jeo. Svinjetina.
-Dio svinje koji još nisam jeo? -Da.
Što sam rekao o iznenađenjima?
To je uho.
-To je uho? -Da.
Pomislio bi da te čula kako dolaziš.
Netko, molim vas
Netko
Netko, molim vas
Netko
Netko, molim vas
Netko
Netko, molim vas
Netko
Netko, molim vas
Netko
Netko, molim vas
Neka netko nahrani Phila
Molim vas, netko
Neka netko nahrani Phila
Neka ga netko odmah nahrani
Prijevod titlova: Marina Bakarić